КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6521/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року місто Київ
справа №756/9178/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1  - Фещенка Ігоря Станіславовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 рокупро залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, постановлену під головуванням судді Ткач М.М., повний текст рішення складено 15 грудня 2025року, у справі за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліон Стар» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2016 року у розмірі 496837,44 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 496837,44 грн. та судові витрати у розмірі 7452,56 грн.
14 листопада 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - Фещенко І.С. звернувся до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, в якій просив: поновити процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, призначити справу до розгляду у загальному позовному провадженні.
Заяву мотивував тим, що 09 вересня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сідоренком А.С. винесено постанову про арешт коштів боржника. Лише після отримання вказаної постанови ОСОБА_1 дізнався про існування судового рішення.
Вказував, що 19 вересня 2025 року на виконання доручення відповідача - його представник Андрющенко А.В. ознайомилася з матеріалами справи.
Зазначав, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи призначеної на 19 січня 2018 року о 09.00 год., як цього вимагає ст.128 ЦПК України, а тому відповідач фактично був позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення, заперечення та докази, що безпосередньо вплинуло на результат справи.
Посилався на те, що з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказував на направлення поручителю письмової вимоги від 10 серпня 2016 року, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичного отримання такої вимоги відповідачем.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Фещенка І.С. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року відмовлено.
Заяву представника ОСОБА_1 - Фещенка І.С. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року у цивільній справі №756/9178/17 залишено без розгляду.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про роз`яснення ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року у справі №756/9178/17 задоволено.
Роз`яснено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року у справі №756/9178/17 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Фещенка І.С. щодо поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року відмовлено. 
Заяву представника ОСОБА_1 - Фещенка І.С. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року у цивільній справі №756/9178/17 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 15 грудня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - Фещенко І.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про настання випадку вручення заочного рішення від 15 грудня 2025 року №756/9178/17 під час ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача - адвокатом Андрющенко А.В. 19 вересня 2025 року, оскільки жодна із передбачених ч.ч.6, 7 ст.272 ЦПК України обставин, з якими процесуальний закон пов`язує початок перебігу строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, не настала.
Вказував, що ознайомлення з матеріалами справи є виключно реалізацією процесуального права учасника справи особисто або за допомогою уповноваженого представника на доступ до матеріалів справи, а тому не передбачає виконання судом процесуальної дії з вручення судового рішення такому учаснику справи чи його представнику. 
Зазначав, що написання розписки за результатами ознайомлення з матеріалами справи не може вважатися врученням судового рішення, оскільки розписка спрямована лише на підтвердження факту надання можливості виготовити фотокопії документів, які містяться у конкретній справі
Посилався на те, що під час ознайомлення з матеріалами справи представник відповідача - адвокат Андрющенко А.В. копію судового рішення у паперовій формі з проставленням усіх необхідних реквізитів документа не отримувала, а тільки самостійно виготовила фотокопії оригіналу судового рішення, яке зберігається у матеріалах справи, на власний мобільний телефон.
16 березня 2026 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що апеляційна скарга є безпідставна та необгрунтована.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року та залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що 19 вересня 2025 року представник відповідача (боржника) ознайомилася з матеріалами справи та як зазначив у судовому засіданні представник відповідача (боржника) - адвокат Фещенко І.С. 19 вересня 2025 року було отримано копію заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, а отже, визначений ст.284 ЦПК України 20-ти денний строк сплинув 09 жовтня 2025 року. Проте, з заявою про перегляд заочного рішення представник відповідача звернувся лише 14 листопада 2025 через підсистему «Електронний суд», тобто з пропуском строку, встановленого ст.284 ЦПК України.
Вказував, що відсутні поважні причин, що об`єктивно перешкоджали відповідачу та його представникам звернутися до суду з заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.
Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Відповідно до вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на сукупний аналіз статей 126, 284 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без розгляду у разі, якщо подана поза межами встановленого процесуальним законом строку, а причини пропуску строку визнані судом неповажними.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
У постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 вказала, що суд може поновити особі процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду з вимогою про вчинення процесуальної дії, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 496837,44 грн. та судові витрати у розмірі 7452,56 грн.
Відповідно до супровідного листа Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року копія вказаного судового рішення направлялася на адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 . Однак конверт з копією рішення повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.40).
16 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - Андрющенко А.В. , яка діяла на підставі ордеру серії АА №1624306 від 16 вересня 2025 року звернулася до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» із заявою про ознайомлення з матеріалами даної справи (а.с.44).
19 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - Андрющенко А.В. ознайомилася з матеріалами справи на а.с. 34-36 якої міститься рішення суду від 19 січня 2018 року.
У судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача Фещенко І.С. зазначив, що 19 вересня 2025 року було отримано копію заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року у цивільній справі №756/9178/17.
Таким чином, визначений ст.284 ЦПК України 20-ти денний строк сплинув 09 жовтня 2025 року.
Проте, з заявою про перегляд заочного рішення представник відповідача звернувся лише 14 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд», тобто з пропуском строку, встановленого ст.284 ЦПК України.
У заяві про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 - Фещенко І.С. не було зазначено у чому полягала саме об`єктивна неможливість подання заяви про перегляд заочного рішення у встановлений строк, а також не було надано доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних обставин пропуску строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.
Як зазначено судом першої інстанції, у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що не було дотримано двадцятиденний строк звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, оскільки відповідач отримує невелику заробітну плату, відтак були відсутні кошти для сплати судового збору та оплати послуг адвоката.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у поновленні строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки представник відповідача ознайомилася 19 вересня 2025 року із матеріалами справи, що свідчить про її обізнаність про наявність судового рішення та отримання його копії, однак протягом строку встановленого у статті 284 ЦПК України ні відповідач, ні його представник не зверталися із заявою про перегляд заочного рішення суду.
Посилання на те, що внаслідок скрутного матеріального стану відповідача, останній не мав змоги оплатити судовий збір за подачу даної заяви та послуги адвоката, що призвело до пропуску звернення із заявою про скасування заочного рішення, не підтверджено матеріалами заяви та не надано жодних доказів на підтвердження незадовільного майнового стану відповідача. 
Крім того, заявник не звертався до суду з клопотання про звільнення, відстрочення або розстрочення від сплати судового збору.
Не встановивши поважних причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, суд першої інстанції законно та обґрунтовано залишив заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Фещенка І.С. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року у цивільній справі №756/9178/17 без розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про настання випадку вручення заочного рішення від 15 грудня 2025 року №756/9178/17 під час ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача - адвокатом Андрющенко А.В. 19 вересня 2025 року, оскільки жодна із передбачених ч.ч.6, 7 ст.272 ЦПК України обставин, з якими процесуальний закон пов`язує початок перебігу строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не настала колегія суддів відхиляє, оскільки у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача Фещенко І.С. зазначив, що 19 вересня 2025 року було отримано копію заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року у цивільній справі №756/9178/17.
При цьому, у самій заяві було зазначено, що 09 вересня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сідоренком А.С. винесено постанову про арешт коштів боржника і лише після отримання вказаної постанови ОСОБА_1 дізнався про існування судового рішення.
Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування ухвали суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не навів переконливих доводів на спростування висновків суду першої інстанції.
Оскільки, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Фещенка Ігоря Станіславовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Головуючий:

Судді: