Справа № 681/125/26
Провадження 2/681/374/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

05 червня 2026 року           м. Полонне 

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Полонному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

04.02.2026  ОСОБА_1 звернулася в суд з цим позовом. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що сторони є батьками доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою. 
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 14.12.2023 у справі №681/1177/23 з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі частки від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Фактично відповідач сплачує близько 3000 грн щомісяця на утримання доньки, проте не надає на дитину матеріальної допомоги на додаткові витрати, зумовлені необхідністю лікування дитини, а тому позивачка змушена звертатись до суду з цим позовом. 
Зазначає, що у семирічному віці у доньки було виявлено неправильний прикус та встановлено діагноз: аномалія прикусу кл. Енгля (2 клас 1 підклас), поєднання з глибоким перекриттям зі звуженням верхньої щелепи і нижньої щелепи, укорочення зубних рядів, сагітальна щілина 5,5 мм., центральна лінія не співпадає, медіальна лінія не співпадає, медіальні лінії на верхній щелепі та нижній щелепі зміщені в праву сторону. Крім того, на верхній щелепі в передній ділянці зубоальвеолярне укорочення, на нижній – зубоальвеолярне видовження. На верхній щелепі в бокових ділянках зубоальвеолярне видовження. Зубний ряд верхньої та нижньої щелеп прямокутної форми, в передній ділянці ретрузія. 11, 12, 22 тісне положення торто, значний дефіцит місця для 12, 16, 26 торто, дистальна ротація. 31, 32, 41 тісне положення, торто, супропозиція, адентія 42, 36, 46 торто. Дисфункція СНЩС.
Вказує, що донька ОСОБА_4 лікується вже значний час у приватній стоматологічній клініці ПП «Фенікс-Дент» у м. Шепетівка Хмельницької області з приводу вказаного захворювання. Це найближчий лікувальний заклад такого направлення у регіоні позивачки, оскільки комунальний медичний заклад за місцем проживання позивачки та доньки сторін ОСОБА_4 у м.Старокостянтинові таких послуг не надає. 
Крім того, зазначає, що раніше рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 14.12.2023 у справі № 681/1177/23 вже було стягнуто із відповідача ОСОБА_2 частину підтверджених додаткових витрат, які понесла позивачка на лікування доньки ОСОБА_4 станом на 12.07.2023 включно.
За період після 12.07.2023 і по 24.01.2026 позивачкою понесені додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_4 на загальну суму 88 600 грн, що підтверджує доказами.
Звертає увагу, що відповідач здоровий, працездатний, інших осіб на утриманні немає. Оскільки загальна сума додаткових витрат на лікування доньки ОСОБА_4 складає 88600 грн, а тому з відповідача, як батька дитини, підлягає стягненню сума в розмірі 44300 грн (88600/2=44300). Добровільно відповідач ОСОБА_2 відмовився надавати кошти на лікування доньки ОСОБА_4 , тому позивачка просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання, отриманим з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України. 
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення листа через АТ «Укрпошта» за місцем його реєстрації.
До суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та за місцем його фактичного проживання, що підтверджується поштовим повідомленням R067111829680, відповідно до якого відповідач відсутній за вказаною адресою.
У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення.
За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
У постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду.
Отже, судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін.
Відповідач ОСОБА_2 у строк, встановлений ст. 178 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 55 Конституції Уккраїни, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя (ст. 5 ч. 1 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених фактів, суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного кодексу України.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 3 (а.с. 7).
Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 02.06.2015 у справі № 681/262/15-ц (а.с. 8). 
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 14.12.2023 у справі №681/1177/23 з відповідача на користь матері доньки ОСОБА_4 стягнуто додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 13720 грн та змінено спосіб стягнення аліментів на її утримання з твердої грошової суми на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 11-13, зворот).
Висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місце проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 . Вказаний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради від 04.10.2022 за № 228 (а.с.9 - 10).
Надалі позивачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13.03.2024 змінила прізвище на " ОСОБА_6 ", що підтверджено даними свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , про що зроблено актовий запис № 6 (а.с. 6).
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину досягнення нею повноліття.
Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Між тим, з матеріалів справи встановлено, що протягом 2023-2026 років донька колишнього подружжя, ОСОБА_3 , потребувала значного стоматологічного супроводу, зокрема, відповідно до даних довідки № 04 від 21.01.2026, виданої приватним підприємством «Фенікс-Дент», ОСОБА_1 , діючи в інтересах своєї доньки, ОСОБА_3 , подала 17.07.2021 заяву на приєднання до умов Публічного договору про надання платних стоматологічних послуг (а.с. 18).
На виконання умов Публічного договору в період із вересня 2023 року по березень 2025 року надано та оплачено окремі стоматологічні послуги на суму 12650 грн, а саме: 13.09.2023 – 450 грн (рахунок № НОМЕР_3 , фіскальний чек від 13.09.2023, а.с. 19, зворот); 11.10.2023 – 450 грн (рахунок-фактура № 8834, фіскальний чек №1424050983, а.с. 20, зворот); 15.11.2023 – 3600 грн (рахунок-фактура № 9872, фіскальний чек №15649287771, а.с. 21, зворот); 13.12.2023 – 900 грн (рахунок-фактура № 10722 на суму 450 грн, при цьому фіскальний чек № 1684585612 на суму 900 грн, а.с. 22, зворот); 10.01.2024 – 550 грн (рахунок-фактура № 174 та фіскальний чек від 10.01.2024, а.с. 23, зворот); 13.04.2024 – 550 (рахунок-фактура № 2647 на суму 550 грн, де вказана платник ОСОБА_3 , натомість рахунок-фактура № 2646 на суму 550 грн має зазначення платника ОСОБА_7 , однак позивачкою долучений фіскальний чек № 2233984401 на суму 1100, а.с. 24, зворот). При цьому, позивачка у змісті заяви вказує, що просить стягнути саме за цю дату 550 грн, без врахування послуг, наданих іншій особі, тому суд і бере до уваги лише підтверджені оплати у розмірі 550 грн); 18.05.2024 – 550 грн (рахунок № 3477, а.с. 26, однак чек про оплату цієї суму не підтверджений, тому суд вказану суму до оплати не зараховує); 15.06.2024 - 550 грн (рахунок-фактура № 4631 на суму 550 грн, де вказана платник ОСОБА_3 , натомість рахунок-фактура № 4088 на суму 550 грн має зазначення платника ОСОБА_7 , однак позивачкою долучений фіскальний чек від 15.06.2024 на суму 1100, а.с. 27, зворот). При цьому, позивачка у змісті заяви вказує, що просить стягнути саме за цю дату 550 грн, без врахування послуг, наданих іншій особі, тому суд і бере до уваги лише підтверджені оплати у розмірі 550 грн); 10.07.2024 – 1100 грн (рахунок-фактура № 4631, №4632. Разом з тим, фіскальний чек № 2687307941 від 10.07.2024 містить вказану загальну суму 3000 грн, а також позивачкою долучений рахунок-фактура № 4630 на суму 1900, де платником вказана ОСОБА_7 . Позивачка просить стягнути лише суму 1100 грн, без врахування послуг, наданих іншому платнику; 14.08.2024 – 800 грн (рахунок-фактура № 5404 на суму 800 грн, де вказана платник ОСОБА_3 , натомість рахунок-фактура № 5405 на суму 550 грн має зазначення платника ОСОБА_7 , однак позивачкою долучений фіскальний чек від 14.08.2024 на суму 1350, а.с. 29, зворот). При цьому, позивачка у змісті заяви вказує, що просить стягнути саме за цю дату 800 грн, без врахування послуг, наданих іншій особі, тому суд і бере до уваги лише підтверджені оплати у розмірі 800 грн); 19.10.2024 – 550 грн (рахунок-фактура № 6882 на суму 550 грн. При цьому, фіскальний чек № 1960384 на суму 1100 грн. Однак позивачка у заяві просить стягнути за цю дату 550 грн, без врахування послуг, наданих іншій особі – ОСОБА_7 згідно рахунку-фактури № 6883 на суму 550 грн, тому суд і бере до уваги лише підтверджену оплату у розмірі 550 грн, а.с. 30, зворот); 11.12.2024 – 550 грн (рахунок-фактура № 8000 на суму 550 грн та фіскальний чек на суму 1100 грн. Також позивачка у змісті заяви вказує, що просить стягнути саме за цю дату 550 грн, без врахування послуг, наданих іншій особі, тому суд і бере до уваги лише підтверджені оплати на цю суму, а.с. 31, зворот); 15.01.2025 – 650 грн (рахунок-фактура № 250 на суму 650 грн та фіскальний чек від 15.01.2025 на суму 1300 грн (а.с. 32, зворот). Суд вважає обґрунтованим стягнення на суму 650 грн, як і просить позивачка. 19.02.2025 – 1300 грн (рахунок-фактура № 1054, фіскальний чек на суму 1300 грн (а.с. 33, зворот); 19.03.2025 – 650 грн (рахунок № 1599 на суму 650 грн, фіскальний чек від 19.03.2025 на суму 1300 грн (а.с. 34, зворот), проте суд в частині цієї сплати вважає за необхідне задовольнити вимогу на суму 650 грн, як власне і просить позивачка.
Надалі, встановлено, що 23.04.2025 позивачка ОСОБА_1 уклала з приватним підприємством «Фенікс-Дент» в особі директора Олійника Г.В. договір про оплату послуги з розстрочкою платежів. У договорі вказано, що виконавець надає стоматологічні послуги платнику загальною вартістю 52350 грн. Оплата цих послуг здійснюється платником з розстрочкою платежів терміном на 6 місяців з кінцевим терміном оплати всіх платежів не пізніше 18.10.2025. У п. 2.1. Договору визначено, що до початку отримання стоматологічної послуги платник зобов`язується внести в касу або на розрахунковий рахунок виконавця кошти в сумі 15000 грн. Пунктом 2.3 Договору вказано, що починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому укладено Договір, платник щомісячно не пізніше 18 числа кожного місяця вносить в касу виконавця або на його розрахунковий рахунок платіж в розмірі 6225 грн у відповідності до графіку платежів (а.с. 35-36).
Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3155, рахунком № 2347 та фіскальним чеком від 23.04.2025 підтверджено оплату позивачкою шляхом внесення готівки на рахунок медичного центру «Фенікс Дент» суми 15000 (а.с. 37-38).
Також знайшло своє підтвердження, що позивачкою 10.05.2025 – було здійснено оплату 6225 грн згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 3330 та фіскальним чеком від 10.05.2025 (а.с. 39-40).
21.05.2025 позивачкою здійснено оплату на суму 1600 грн, що підтверджено рахунком-фактурою № 2942 та фіскальним чеком № 44 32104123 (а.с. 41, зворот). 
Також знайшло своє підтвердження понесення позивачкою 10.06.2025 витрат на загальну суму 9375 грн (фіскальний чек № 4560867811 на суму 1600 грн, фіскальний чек № 4560862473 на суму 1550 грн, фіскальний чек № 4560888838 на суму 6225 грн та квитанцією до прибуткового касового ордера № 3704 (а.с. 42, зворот). 
18.06.2025 відповідно до рахунку-фактури № 3547 (а.с 43) та фіскального чека від 18.06.2025 (а.с. 43, зворот), позивачкою здійснено оплату на розрахунковий рахунок ПП «Фенікс-Дент» на суму 1650 грн. 
Відповідно до фіскального чека № 4804483937, позивачкою 17.07.2025 оплачено послуги за ортодонтичне лікування у розмірі 6225 грн (а.с. 45, зворот). 
Також у довідці ПП «Фенікс-Дент» від 21.01.2026 вказано, що позивачка понесла витрати, а саме: 09.08.2025 – 6225 грн (фіскальний чек № 4959951184, а.с. 45, зворот); 20.08.2025 – 700 грн (рахунок-фактура № 4954 та фіскальний чек № 5038357094, а.с. 45, зворот); 06.09.2025 – 6375 грн (фіскальний чек № 5159561465, а.с. 46); 20.09.2025 – 4750 грн (рахунок-фактура № 4918, рахунок-фактура № 5592 та фіскальний чек № 5258411659, а.с. 46, зворот);10.10.2025 – 6225 грн (фіскальний чек № 5393537998, а.с. 46); 22.10.2025 – 2300 грн (рахунок-фактура № 6225 та фіскальний чек № 5479071779, а.с. 47, зворот);15.11.2025 – 700 грн (рахунок-фактура № 6803 та фіскальний чек № 5641282968, а.с. 48, зворот); 20.12.2025 – 4900 грн (рахунок-фактура № 7636, фіскальний чек № 5883017480, а.с. 49, зворот).
Крім того, до матеріалів справи долучено рахунок-фактуру № 470 від 24.01.2026 та фіскальний чек № 6098729758 від 24.01.2026, якими підверджено оплату 3600 грн (а.с.50, зворот).
Разом з тим суд звертає увагу, що у довідці ПП «Фенікс-Дент» від 21.01.2026 вказані такі дати та суми оплати послуг, як: 23.07.2025 – 150 грн, 09.03.2024 – 550 грн, 10.02.2024 – 550 грн, 18.09.2024 – 550 грн. Оплата цих послуг не підтверджена документально позивачкою та не заявлено до стягнення, а тому суд ці долучені до справи докази не бере до уваги.
Таким чином, загальна сума додаткових витрат на лікування дитини, понесених позивачкою у період із 23 квітня 2025 року по 24 січня 2026 року та підтверджених належними розрахунковими документами, становить 75850 грн.
Враховуючи виключені суми, загальний розмір підтверджених витрат становить 88500 (12650 + 75850) грн. 
Обставини щодо лікування доньки сторін також підтверджуються даними довідки приватного підприємства «Фенікс-Дент» від 21.01.2026 № 6, у якій зазначено інформацію про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно амбулаторно лікується у цьому закладі, вказаний діагноз та рекомендації лікаря (а.с. 15). 
Дослідивши наявні у справі письмові докази суд зазначає таке.
Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
Суд погоджується із доводами позивачки, що таке тривале захворювання доньки потребує постійного медичного супроводу та фармацевтичного забезпечення, а отже є об`єктивна потреба в системних профілактичних та реабілітаційних заходах з метою попередження прогресу хвороби.
Як результат, у зв`язку з проблемами неправильного розташування та росту зубів, донька сторін потребує додаткових витрат на лікування. Позивач не в змозі самостійно утримувати спільну доньку у цій складовій та повністю забезпечити необхідні фінансові витрати на її лікування. 
Всі послуги згідно даних фіскальних чеків оплачені позивачкою. Договір про оплату послуги з розстрочкою платежів від 23.04.2025 укладений теж від імені позивачки.
Батько доньки ОСОБА_4 жодним чином не допоміг з лікуванням дитини.
Відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов`язаний утримувати власну доньку у спосіб, що забезпечить її повноцінне становлення.
Доказів протилежного суду не надано.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами частини першої ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Таке положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
На підтвердження заявлених вимог позивачка надала суду медичні документи, які підтверджують захворювання (неправильний прикус) доньки, квитанції про оплату медичних послуг і медичних препаратів.
З матеріалів справи суду відомо, що після розірвання шлюбу між сторонами, 14.12.2023 у справі № 681/1177/23 змінено спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки та ухвалено стягувати їх у розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття. 
Донька сторін ОСОБА_4 , як не заперечувалось сторонами по справі, проживає разом з позивачкою.
Позивачка надала суду медичні документи, які підтверджують захворювання доньки, квитанції на придбання рекомендованих ліків та про оплату медичних послуг.
Отже, сукупний розмір витрат матері дитини становить 88500 грн.
З огляду на це та враховуючи стан здоров`я доньки сторін, суд вважає, що позивачка надала достатньо доказів, які підтверджують, що донька сторін ОСОБА_4 потребує постійного лікування й догляду, та, відповідно, значних матеріальних витрат.
Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при призначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
У цьому випадку, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що він, як батько неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами її захворюванням.
Системно проаналізувавши норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень СК України та обставин справи, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог.
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» від 18.05.2006 № 3 роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489 цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши надані докази, суд не може погодитись із твердженнями позивача щодо необхідності стягнення у повному обсязі з відповідача зазначених у позові понесених додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_3 .
При цьому додаткові витрати, що понесені позивачем ОСОБА_5 на загальну суму 88500 грн, які підтверджується фіскальними чеками, суд вважає підтвердженими належним чином.
Таким чином, оскільки обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково в частині стягнення додаткових витрат, що були витрачені на дочку у розмірі 88500 грн. Отже, шляхом ділення суми 88500 грн на обох батьків, з відповідача підлягає стягненню сума 44250 грн. 
Частина 8 ст. 7 СК України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім’ї.
Таким чином, судом достеменно встановлено, що тривале захворювання доньки сторін потребує постійного медичного супроводу лікаря-стоматолога та фармацевтичного забезпечення, а отже є об`єктивна потреба системних профілактичних та реабілітаційних заходах з метою попередження прогресу хвороби і у зв`язку з цим донька сторін потребує додаткових витрат на лікування.
Разом з тим, відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати і зобов`язаний утримувати власну доньку у спосіб, що забезпечить її повноцінне становище.
За таких обставин, суд, встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду, вважає, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити.
Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, то суд доходить до такого висновку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Окрім того, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Стороною позивача до матеріалів справи додано Договір про надання правової допомоги від 28.01.2026, укладений між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Козаком І.О., де вказано, що адвокат Козак І.О. діє на підставі Закону України «Про адвокатуру» та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 434 від 05.10.2007, додаток № 1 від 28.01.2026, відповідно до якого загальна вартість послуг складає 5000 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 434 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 28.01.2026.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18).
Оскільки ціна позову становила 44 300 грн, а суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 44250 грн (що становить 99,88% від заявлених вимог), судові витрати підлягають пропорційному розподілу.
При поданні позову позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
З урахуванням пропорційності задоволених вимог, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1329,70 грн. Решта суду судового збору компенсується за рахунок держави. 
З тих самих підстав витрати позивачки на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, зменшуються пропорційно до задоволених вимог і становлять 4994,36 грн.
На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 141, 180, 181, 182, 185 СК України, ст. 5, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст. ст. 2-5, 10, 12, 13, 18, 81, 144, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості додаткових витрат, понесених на дитину ОСОБА_3 , у розмірі 44250 (сорок чотири тисячі двісті п’ятдесят) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4994 (чотири тисячі дев’ятсот дев’яносто чотири) грн 36 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1329 (одна тисяча триста двадцять дев’ять) грн 70 коп.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 05.06.2026.

Суддя           Сергій ІЛЛЮК