П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року місто Київ 
справа № 752/22231/24
провадження № 22-ц/824/1905/2026 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Хоменко В.С., -
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.
Позов обґрунтовано тим, що 09.03.2024 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом МАЗ 555102-220, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві при виїзді з просп. Академіка Глушкова на вул. Академіка Заболотного, здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем Porsche Cayman 718», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого цей транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.05.2024 в справі № 752/6084/24 винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу МАЗ 555102-220, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який на момент дорожньо-транспортної пригоди працював у КП «ШЕУ Голосіївського району» м. Києва водієм.
ОСОБА_1 зауважувала, що на момент цієї дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАЗ 555102-220, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213197797, яким після її звернення здійснено виплату в розмірі ліміту відповідальності страховика та з вирахуванням франшизи в сумі 158 400,00 грн.
Проте, відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 295/03-24 від 01.04.2024 повна вартість завданого їй матеріального збитку значно перевищує розмір страхового відшкодування і становить 707 857,65 грн. З відповідача, оскільки винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 на момент її вчинення працював у КП «ШЕУ Голосіївського району» м. Києва водієм і якому належить транспортний засіб МАЗ 555102-220, д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 549 457,65 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково обмежив право позивача самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди. Потерпілий має право обирати експерта та отримувати відшкодування витрат, якщо страховик не провів огляд у встановлені строки або його рішення щодо відшкодування оскаржується. Суд неправильно витлумачив ці норми, звужуючи законне право потерпілого на незалежну оцінку шкоди. Тому аналогічним чином, потерпіла особа має право пред`явити претензії безпосередньо до винуватця ДТП щодо відшкодування шкоди у частині, що перевищує ліміт відповідальності страховика, на підставі звіту, виконаного за її ініціативою.
Також вказує, що позивачем було здійснено всі необхідні дії для належного повідомлення страховика про настання страхового випадку та в подальшому, зважаючи на положення законодавства замовлено виконання Звіту №2 95/03-24 від 01.04.2024. Однак, суд цього не врахував і дійшов помилкового висновку, щодо покладення тягаря доказування саме на позивача, стосовно неналежного виконання страховиком свого обов`язку.
Суд безпідставно не взяв до уваги наданий позивачем Звіт №295/03-24 від 01.04.2024, при цьому, мотиви з яких виходив суд є такими, що не відповідають положенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 
Вказує, що відповідальність страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ обмежується одночасно і страховою сумою (лімітом відповідальності - 160 000, 00 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 1 600,00 грн.) і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №295/03-24 від 01 квітня 2024 року, повна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача значно перевищує розмір страхової виплати і становить 707 857,65 грн.
Тому зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, і належним розміром страхового відшкодування.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суд першої інстанції залишити без змін. 
В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронного кабінету позивача та відповідача, через підсистему "Електронний суд", та на поштову адресу третьої особи, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду та зворотнім повідомлення з відміткою про отримання (а.с.165-167). 
За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що позивачу належить автомобіль Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 36).
09.03.2024 о 12:45 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «МАЗ 555102-220», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві при виїзді із пр. Академіка Глушкова на вул. Академіка Заболотного, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 13.1. ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
Як убачається з наявних в матеріалах справи даних про пошкодження транспортних засобів, підтверджених учасниками дорожньо-транспортної пригоди, перелік видимих (зовнішніх пошкоджень) транспортного засобу Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 : задній бампер, задня кришка багажника, заднє антикрило.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.05.2024 в справі № 752/6084/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Також із вказаної постанови вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював у КП «ШЕУ Голосіївського району» м. Києва водієм.
При цьому, зазначені обставини фактично визнаються та не заперечуються стороною відповідача в межах вказаної справи.
На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля МАЗ 555102-220, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213197797.
Також сторонами визнається та не заперечується, що позивачу виплачено ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 158 400,00 грн.
Позивачем самостійно здійснено замовлення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 295/03-24 від 01.04.2024, виконаного СОД ФОП Баранков В.О. на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 707 875,65 грн, а вартість матеріального збитку - 431 842,80 грн.
Також виклик представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» та винної особи ОСОБА_2 чи представника КП «ШЕУ Голосіївського району» м. Києва, де останній працював водієм на момент вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди і, яке є власником автомобіля МАЗ 555102-220, д.н.з. НОМЕР_1 , на огляд оцінювачем СОД ФОП ОСОБА_3 пошкодженого транспортного засобу Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 , не здійснювався, однак в акті (протоколі) технічного огляду транспортного засобу (ТЗ) від 26.03.2024 зафіксовані нові (інші) пошкодження, ніж ті, які вказані та підтверджені водієм у переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування, а отже страхова компанія виконала домовленість щодо визначення розміру і способу виплати страхового відшкодування. Доказів того, що безпосередньо страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарант» визначено оцінку завданої позивачу шкоди внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди в розмірі більшому, ніж виплачена їй сума страхового відшкодування, та в якому саме, така шкода перевищує ліміт відповідальності страховика (160000 грн.), суду не надано. Отже, стороною позивача не доведено, що у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування збитків понад межі страхового відшкодування, сплаченого страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарант». При цьому, судом враховано, що від сторони позивача клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.03.2024, не надходило. Також судом з'ясовано, що станом на серпень 2023 року, тобто майже за вісім місяців до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Porsche Cayman, д.н.з. НОМЕР_2 , уже мав механічні пошкодження.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Оскільки ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із КП «ШЕУ Голосіївського району» м. Києва та керував транспортним засобом відповідача під час виконання трудових функцій, саме відповідач як роботодавець несе цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», яким позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 158 400,00 грн, тобто у межах ліміту відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, страхова компанія виконала свій обов`язок у межах передбаченої законом страхової суми, а обов`язок з відшкодування шкоди у частині, що перевищує страхове відшкодування, покладається саме на особу, відповідальну за завдану шкоду, тобто на відповідача.
Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Захист майнового інтересу відповідач здійснює під час судового розгляду справи, користуючись своїми процесуальними правами, надаючи суду відповідні докази на підтвердження своєї позиції, що відповідає принципу змагальності сторін.
ОСОБА_1 просила стягнути з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва 549 457, 65 грн. майнової шкоди. На підтвердження цієї суми позивач надала звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 295/03-24 від 1 квітня 2024 року, в якому вказано, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Porsche Cayman 718», д.н.з. НОМЕР_2 становить 431 842, 80 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу на момент проведення дослідження становить 707 857, 65 грн., ринкова вартість автомобіля 1 390 035,56 грн., та розмір витрат на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату настання події 9 березня 2024 року становить 383 962,67 грн.
Відповідно до частини першої та шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон 2658-III), методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Згідно з пунктом дев`ять частини другої статті 7 Закону 2658-III проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої та другої статті 12 Закону 2658-III, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 520/8867/15, зазначено, що для визначення розміру страхового відшкодування належним доказом є звіт, складений відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та дорожніх транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.
Наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку містить відомості про характер пошкоджень транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку. Відповідачем не подано належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені у висновку розрахунки або свідчили про недостовірність визначеного розміру шкоди.
Сам по собі факт не запрошення відповідача на проведення огляду транспортного засобу не свідчить про недопустимість такого доказу та не спростовує визначений експертом розмір шкоди. Закон не містить положень, за якими недотримання процедури виклику заінтересованих осіб автоматично тягне недопустимість висновку оцінювача.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 301/1075/15-ц є безпідставним, оскільки правовідносини у даній справі є іншими. Предметом спору є не стягнення страхового відшкодування зі страховика, а відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою з особи, відповідальної за завдання шкоди. Тому позивач не був позбавлений права самостійно замовити оцінку збитків для підтвердження розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.
При цьому суд першої інстанції помилково ототожнив обсяг відповідальності страховика з обсягом завданої позивачу шкоди. Виплата страховиком страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності не припиняє деліктного зобов`язання у частині шкоди, яка перевищує суму страхової виплати.
Суд першої інстанції також безпідставно поклав на позивача обов`язок доведення неправомірності дій страховика, хоча предметом доказування у даній справі є факт завдання шкоди, її розмір, факт виплати страхового відшкодування та наявність обов`язку відповідача компенсувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Колегія суддів враховує, що відповідно до висновку № 295/03-24 від 1 квітня 2024 року вартість відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу транспортного засобу становить 383 962,67 грн, а після виплати страховиком 158 400,00 грн .невідшкодованою залишилася шкода у розмірі 225 562, 67 грн.
Доводи відповідача щодо наявності у транспортного засобу попередніх пошкоджень не підтверджують відсутність шкоди саме внаслідок ДТП від 9 березня 2024 року та не спростовують визначений розмір збитків, оскільки доказів того, що заявлені позивачем пошкодження виникли не внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди, матеріали справи не містять. У наданому позивачем звіті міститься вказівка на завдання шкоди внаслідок події 9 березня 2024 року.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів. Однак суд першої інстанції фактично відмовився оцінювати поданий позивачем висновок як доказ лише з формальних підстав, не встановивши його недостовірності чи невідповідності вимогам закону.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, сума судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги та задоволення позову на 41 відсоток та становить 5631,92 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (2252,78 грн. + 3379,15 грн.).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 225 562, 67 грн.
Стягнути з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 5631,92 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус