ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3861/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ЄДРПОУ 13967927, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34 (далі відповідач), в якій позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області №913080197498 від 20 лютого 2026 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 із 12 лютого 2026 року на пенсію за віком державного службовця відповідно пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи на різних посадах в органах податкової служби в період з 03 травня 1993 року по 12 лютого 2026 року. 
Ухвалою від 09.03.2026 суддя залишила позовну заяву без руху.
Ухвалою від 13.03.2026 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби. Відтак пенсійний орган протиправно відмовив в проведенні перерахунку пенсії.
Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подав до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Враховуючи, що станом на 01.05.2016, на день набрання чинності Законом №889, стаж державної служби у позивача відсутній, отже норми а ні п.10, а ні п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, не дотримуються, а отже, позивач немає права на перерахунок пенсії - перехід на пенсію за іншим Законом відповідно до Закону України “Про державну службу”. Оскільки у позивача відсутній стаж державної служби необхідної тривалості, чим порушено вимоги пунктів 10 і 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889, право на пенсію за нормами Закону №889 в нього відсутнє.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
12.02.2026 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії - перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ в Полтавській області, яким було прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії. 
Відповідно до рішення №913080197498 від 20.02.2026 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії. Зазначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Вказано, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах віднесених до категорій посад державних службовців станом на 01.05.2016 складає 1 рік 8 місяці 2 дні.
Відтак прийнято рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом 1058 на пенсію за віком згідно із Законом у зв`язку з відсутністю правових підстав. 
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон №3723-XII).
Згідно з частиною першою статті 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).
Аналіз частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, у спірному випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283.
Як видно із записів трудової книжки, позивач працювала, зокрема:
- 03.05.1993 зарахована старшим державним податковим інспектором-ревізором 
ревізійно-інспекторського відділу в порядку переведення;
- 06.05.1994 прийняла присягу державного службовця;
- 27.12.1995 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора;
- 26.11.1996 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу по контролю за діяльністю довірчих товариства;
- 01.01.1997 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу фінансових перевірок;
- 13.05.1998 переведена на посаду начальника відділу документальних перевірок;
- 01.12.1999 присвоєно звання Радника ІІІ рангу;
- 04.01.2000 переведена на посаду заступника начальника відділу;
- 01.02.2000 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора;
- 20.02.2001 призначена виконуючою обов`язків начальника відділу;
- 05.06.2001 призначена на посаду начальника відділу валютного контролю;
- 01.09.2003 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу;
- 12.09.2005 переведена на посаду завідувача сектору контролю за фінансовими установами;
- 23.02.2007 переведена на посаду начальника відділу контролю за фінансовими установами;
- 01.07.2013 переведена на посаду завідувача сектору контролю за валютними операціями;
- 01.07.2013 присвоєно 11 ранг державного службовця;
- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радника податкової митної справи ІІ рангу;
- 26.01.2015 переведена на посаду завідувача сектору аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового аудиту;
- 14.12.2015 переведена посаду завідувача сектору спеціальних перевірок;
- 28.01.2016 переведена на посаду державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту;
- 02.02.2016 переведена на посаду державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту;
- 06.06.2017 звільнена із займаної посади;
- 07.06.2017 прийнята та посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів;
- 03.08.2017 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів;
- 07.08.2017 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів;
- 20.09.2018 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів;
- 05.09.2019 звільнена в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Львівській області;
- 06.09.2019 прийнята в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів;
- 06.09.2019 присвоєно 5 ранг державного службовця;
- 03.09.2020 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора Львівського відділу податків і зборів з фізичних осіб;
- 04.01.2021 звільнена із займаної посади в порядку переведення;
- 05.01.2021 призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора Львівського відділу податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області;
- 15.07.2022 переведена на посаду головного державного інспектора Львівського відділу
податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII.
Згідно з частинами 5-8 статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України "Про державну службу".
Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Частиною четвертою статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).
Тобто, даною нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону України "Про державну службу" №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Згідно зі статтею 6 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд висновує, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Отже, такий період роботи повинен зараховуватися до стажу державної служби, а тому доводи відповідача в рішенні про відмову в призначенні пенсії держслужбовця є необґрунтованими.
Таким чином, позивач у відповідності до умов пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VІІІ на день набрання чинності вказаним Законом мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Відтак, враховуючи досягнення 60-річного віку та наявність страхового стажу понад 20 років, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Відтак, суд встановив таке, що станом на дату звернення позивача до пенсійного органу у неї були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пункту 10 “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889, а саме:
- позивач досягла 60 річного віку;
- стаж державної служби станом на день набрання чинності Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 - понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Окрім цього, станом на 01.05.2016 продовжувала працювати на посадах державної служби.
Вищевказані періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
За таких обставин стаж роботи позивача в податкових органах підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу», а період роботи позивача в податкових органах має бути зарахований до стажу державної служби.
При цьому, суд враховує, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, мала достатній страховий стаж, відтак набула право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу».
Таким чином, для позивача наявні всі необхідні умови, визначені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ, п.п.10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для призначення їй пенсії за віком на умовах статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Окрім цього, процедура присвоєння персональних звань, спеціальних звань посадовим особам податкових органів (органів доходів і зборів) врегульовувалася відповідними порядками та положеннями, які були затверджені постановами КМ України № 559 від 05.10.1992р., № 258 від 22.02.1999р., № 1234 від 22.09.2004р., № 1169 від 19.12.2012р., № 839 від 23.10.2013р., № 945 від 09.10.2020р. Вказаними нормативним актами, зокрема, передбачено присвоєння спеціальних (персональних) звань в податкових органах.
Постановою КМ України № 306 від 20.04.2016р. «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (надалі Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів (в тому числі податкових органів), віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто, з присвоєнням спеціальних персональних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Отже, посадові особи податкових органів (органів доходів і зборів), яким присвоєно спеціальні (персональні) звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013р. у справі № 21-340а13.
Інших підстав для не зарахування вищевказаних періодів роботи позивача до стажу державної служби відповідачем не наведено, а судом не встановлено.
За таких умов Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області № 913080197498 від 20.02.2026 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз.3 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення від 29.06.2010р. № 17-рп/2010); «принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності» (абз.6 пп.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення від 20.12.2017р. № 2-р/2017).
Конституційний Суд України, в своїх рішеннях виходить з того, що громадяни розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, а тому непередбачувані й часті зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справі № 21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018р. у справі № 317/4184/16-а; від 17.05.2019р. у справі № 511/777/17; від 11.07.2019р. у справі № 264/6292/16-а; від 10.10.2019р. у справі № 520/7533/17; від 13.02.2020р. у справі № 263/3478/17; від 17.07.2020р. у справі № 335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.
Правовідносини щодо первинного призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», подальшого переходу на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», розцінюються відповідно до положень чинного законодавства та усталеної судової практики як переведення на інший вид пенсії.
За правилами частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Водночас, суд враховує, що стаж позивача після 01.05.2016 не зараховується до стажу роботи, що визначає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2024р. у справі № 500/1404/23, де суд вказав, що при призначенні пенсії на підставі п.п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII) після 01.05.2016 необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому, до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас, стаж, набутий після 01.05.2016 на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону № 1058-ІV.
Звідси, вимоги позивача про зарахування до стажу державної служби всіх періодів її роботи не підлягають до задоволення.
З метою повного відновлення прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 із 12.02.2026 на пенсію за віком державного службовця відповідно пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи в органах податкової служби в період з 03.05.1993 по 01.05.2016.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13,14,72-76,139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області № 913080197498 від 20.02.2026 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34) перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 12.02.2026 на пенсію за віком державного службовця відповідно пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи на різних посадах в органах податкової служби в період з 03.05.1993 по 01.05.2016. 

У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927, місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1064 одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.