ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/303/26	Головуючий у 1-й інстанції Чапаєв Р.В. 	
Провадження № 33/817/354/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Бойка П.В., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, громадянин ОСОБА_1 в селі Ценів по вул.Центральна Тернопільського району 11.04.2026 о 22 год. 04 хв. керував автомобілем марки «Фольцваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820». Результати огляду 0,58‰ (проміле). Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. 
В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаної постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року та закриття провадження у справі.
Звертає увагу, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , що є порушенням його прав.
Разом з тим зазначає, що працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 був зупинений незаконно, оскільки жодних порушень правил дорожнього руху не допускав, а інкриміновані правопорушення стали наслідком дій поліцейських.
На переконання апелянта, повідомлення працівниками патрульної поліції на місці зупинки транспортного засобу про те, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210 КУпАП було лише імітацією причини зупинки.
Вказує, що безпідставною є мотивація суду першої інстанції про те, що об`єднання справ в одне провадження та їх спільний розгляд є недоцільним, оскільки саме не об`єднання цих справ перешкодило повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин.
Зазначає, що відеозйомка ОСОБА_1 від моменту зупинки транспортного засобу і до моменту проведення огляду на стан сп`яніння не фіксує постійно ОСОБА_1 , а скерована в протилежний бік, проте в цей час останній вжив алкогольні напої, коли їхав на пасажирському сидінні у службовому автомобілі працівників поліції, тобто вже після того, як припинив виконувати функції водія. 
Також звертає увагу на невідображення таких зовнішніх ознак сп`яніння, як тремтіння рук чи почервоніння обличчя у ОСОБА_1 .
Вказує, що ОСОБА_1 безпідставно був підданий освідуванню на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Наголошує, вживання ОСОБА_1 вина в автомобілі поліцейських не може розцінюватись, як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вказує, що працівники патрульної поліції при оформленні матеріалів справи відносно ОСОБА_1 допустили порушення ст. 266 КУпАП а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що звужують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. 
Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Бойка П.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638240 від 11 квітня 2026 року, громадянин ОСОБА_1 в селі Ценів по вул.Центральна Тернопільського району 11.04.2026 о 22 год. 04 хв. керував автомобілем марки «Фольцваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820». Результати огляду 0,58‰ (проміле). Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений, від підпису відмовився.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери поліцейських, згідно якого вбачається слідує, що 11.04.26 року працівниками патрульної поліції під час патрулювання був зупинений транспортний засіб марки “Фольцваген Гольф”, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 для перевірки документів. 
У ході спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора “ Драгер 6820”, на що ОСОБА_1 погодився.
Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора Драгер 6820” виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,58 проміле, з чим останній погодився і не бажав проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 випив вино в автомобілі працівників поліції, помилково взявши із собою замість пляшки води пляшку вина, апеляційний суд вважає надуманими, оскільки такі пояснення повністю спростовуються матеріалами відеозапису, долученими до матеріалів справи, які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції. 
Стосовно доводів про незаконність зупинки, суд виходить з того, що відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», зупинення транспортного засобу є одним із превентивних заходів. Пункт 2.4 ПДР покладає на водія обов`язок зупинитися на вимогу поліцейського та надати документи для перевірки. Більше того, виявлення у водія ознак сп`яніння під час законної перевірки документів є підставою для проведення огляду, що відповідає інтересам суспільної безпеки.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про про відсутність зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , оскільки зазначені ознаки є зрозумілими і самі по собі є підставою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння.
Окрім цього, встановлення ознак сп`яніння є оціночним суб`єктивним судженням поліцейського під час спілкування із водієм, вимоги КУпАП та Інструкції щодо огляду водіїв на стан сп`яніння, не вимагають проведення окремого огляду для встановлення таких ознак. Встановлення таких ознак можливе під час спілкування із водієм за особистим судженням поліцейського, що в подальшому є підставою для проходження огляду задля підтвердження або спростування перебування водія в стані сп`яніння.
Отже, вимогами закону передбачена процедура проведення саме огляду водія на стан сп`яніння, якій передує встановлення ознак сп`яніння поліцейським за своїм внутрішнім переконанням та критеріями. В даному випадку, ознаки сп`яніння були озвучені поліцейським водію ОСОБА_1 , а тому останній мав обов`язок на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд.
Доводи апеляції про порушення ст. 36 КУпАП які виразились у тому, що суд першої інстанції не об`єднав дві справи в одну, як підставу для скасування постанову суду та закриття провадження у справі судом не може бути враховано оскільки вказане перебуває поза межами складу адміністративного правопорушення. 
Стосовно доводів апелянта, що справу судом першої інстанції розглянуто у його відсутності, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП участь правопорушника в розгляді справи за ч.1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою. 
Крім цього, звертаю увагу, що апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції, тому він не позбавлений можливості реалізувати надані йому законом процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Докази, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки вони отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 р. щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя