ЄУН 387/1921/25
Номер провадження по справі 2/387/271/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстер І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 09.12.2025 надійшла позовна заява ТОВ «Новий Колектор», у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 у розмірі 21 360 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2021 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12.01.2021-100003348, відповідно до якого відповідачці надано кредит у сумі 8 000 грн строком на 14 днів. 11.08.2025 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № СЦ-110825-16, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 09.12.2025 заборгованість відповідача становить 21 360 грн 00 коп., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Також представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що кредитний договір № 12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого SMS-повідомленням на номер телефону НОМЕР_1 . Позивач вказує, що відповідач не заперечував належність йому зазначеного номера телефону та не повідомляв про його втрату чи використання іншими особами.
Крім того, позивач зазначив, що ТОВ «Споживчий Центр» є фінансовою установою, а не банківською установою, тому не має можливості надати банківські первинні документи. На думку позивача, наданий розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом. Також позивач вказав, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження неукладення кредитного договору чи невиконання його умов.
Щодо доводів про пропуск строку позовної давності, позивач зазначив, що строк позовної давності не пропущено, оскільки його перебіг був зупинений у зв`язку із запровадженням карантину, пов`язаного з COVID-19, а також воєнного стану, до 04.09.2025.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позов подано з пропуском строку позовної давності. На думку сторони відповідача, строк позовної давності почався 26.01.2021 — з моменту закінчення строку дії кредитного договору — та закінчився 26.01.2024, тоді як позов подано лише 09.12.2025.
Також представник відповідача вказав, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачем кредитних коштів, а позивачем не надано доказів належності відповідачу банківської картки, на яку нібито були перераховані кошти.
Крім того, сторона відповідача вважає, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону, а нарахування процентів після закінчення строку кредитування є неправомірним. Зазначено, що відповідно до умов договору строк користування кредитом становив 14 днів — з 12.01.2021 по 26.01.2021, а тому проценти можуть бути нараховані лише за цей період у сумі 2 800 гривень.
Також представник відповідача повідомив про намір заявити вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.
Судом встановлено, що відповідачем відзив на позов подано у встановлений судом строк, зустрічний позов не заявлявся. У зв`язку з цим справа розглядається судом за наявними у справі матеріалами.
Процесуальні дії суду
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2025 відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін .
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 12.01.2021 між ТОВ "Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 12.01.2021-100003348 від 12.01.2021. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 гривень 00 копійок, строком користування Кредитом: 14 календарних днів з дати отримання. Договір було укладено згідно Закону України «Про електронну комерцію» та підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора.
11.08.2025 між ТОВ "Споживчий Центр" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № СЦ-110825-16, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідачки.
З довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 заборгованість позичальника за договором – 21360,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8000, 00 грн., за відсотками 13360,00 гривень.
З листа АТ КБ "Приват банк" від 08.04.2026 №20.1.0.0.0/7 -260402/67280-БТ встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 за період з 12.01.2021-12.01.2021 зараховано 8 000 гривень 00 копійок.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України підставою заміни кредитора є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, з укладенням договору у позичальника виник обов`язок повернути ТОВ «Споживчий центр» кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах чітко встановлених договором, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом та відсотками.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Споживчий центр» не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість.
ТОВ "Новий Колектор" є новим кредитором за кредитним договором №12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 на підставі укладеного між ним та ТОВ «Споживчий центр» договору відступлення прав вимог. Відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача.
За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором №12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 перейшло до ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» на підставі договору факторингу.
Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором №12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 відповідач розмір кредитної заборгованості не спростував, контррозрахунків заборгованості чи доказів, які б підтверджували її відсутність, суду не надав.
Отже, у зв`язку з укладенням кредитного договору № 12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 у відповідачки виник обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити проценти у строки та розмірах, визначених договором. У разі порушення умов договору кредитор набуває право вимагати повернення заборгованості.
Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий Центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачці кредитні кошти у сумі 8 000 грн, що також підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» щодо зарахування коштів на банківську картку відповідачки. Натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
11.08.2025 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № СЦ-110825-16, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином, ТОВ «Новий Колектор» є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, а його невиконання є порушенням зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не виконала умови договору та не повернула кредитні кошти і проценти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка документально підтверджена довідкою про розмір заборгованості.
Разом із тим суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо відсутності доказів отримання кредитних коштів, оскільки такі доводи спростовуються банківськими даними про зарахування коштів на картковий рахунок відповідачки, а також умовами електронного кредитного договору, укладеного відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Доводи відповідача щодо неправомірності нарахування процентів після закінчення строку кредитування також є необґрунтованими, оскільки у разі прострочення виконання грошового зобов`язання нарахування передбачених договором платежів триває до моменту фактичного погашення заборгованості, якщо інше не встановлено договором або законом.
Щодо правильності нарахування позивачем відсотків суд зазначає, що відповідно до акцептованої відповідачем заяви (оферти) сторони погодили умови кредитування, зокрема порядок користування кредитом, його пролонгації та нарахування процентів.
Згідно з умовами договору, пролонгація строку користування кредитом здійснюється шляхом сплати позичальником процентів за попередній період користування кредитом, що надає йому право повернути кредит у останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за відповідний період. Пролонгований строк дорівнює первинному строку кредитування та обчислюється з дня сплати відповідних процентів. Кількість пролонгацій не обмежується, однак право на пролонгацію втрачається у разі досягнення максимального розміру нарахованих процентів.
Максимальний розмір процентів за договором встановлено у сумі 16 000 грн 00 коп., після досягнення якого нарахування процентів припиняється.
Умовами договору передбачено застосування двох процентних ставок: фіксована ставка «Економ» у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованих строків; фіксована ставка «Стандарт» у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується після закінчення первинного та/або пролонгованого строку кредитування.
Проценти за користування кредитом визначаються шляхом множення суми кредиту (або його залишку) на відповідну процентну ставку та кількість днів користування кредитом у відповідному періоді.
Окремо договором передбачено, що неустойка становить 160 грн 00 коп. за кожен день невиконання або неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від розміру порушеного зобов`язання.
Крім того, у договорі визначено, що розмір процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, становить 881,64 % річних.
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у визначеному розмірі та на погоджених умовах, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
Кредит надається на споживчі потреби, не пов`язані із здійсненням підприємницької або професійної діяльності позичальника.
Надання кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на платіжний інструмент (рахунок) позичальника. Днем надання кредиту вважається день списання коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення — день їх зарахування на рахунок кредитодавця.
Позичальник зобов`язався використовувати кредит за цільовим призначенням та своєчасно здійснювати його повернення і сплату процентів відповідно до графіку платежів, визначеного умовами договору.
Таким чином, умови кредитного договору чітко визначають порядок користування кредитними коштами, строки виконання зобов`язань, а також відповідальність сторін за їх порушення, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру заявленої заборгованості позивачем подано довідку про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 12.01.2021-100003348 від 12.01.2021, відповідно до якої станом на 19.11.2025 загальна заборгованість відповідачки перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» становить 21 360 грн 00 коп., з яких: 8 000 грн 00 коп. — заборгованість за тілом кредиту та 13 360 грн 00 коп. — заборгованість за відсотками за користування кредитом. Штрафні санкції, комісії та інші платежі за умовами договору не передбачені та не нараховувалися.
Зазначена довідка містить розгорнутий розрахунок структури заборгованості, визначає період її формування, а також підтверджує відсутність погашення кредитних зобов`язань відповідачкою. При цьому суд враховує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б спростовували наведений розрахунок або свідчили про повне чи часткове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.
Таким чином, довідка про заборгованість у сукупності з іншими доказами у справі підтверджує наявність у відповідача непогашеної заборгованості за кредитним договором у заявленому позивачем розмірі.
Водночас суд зазначає, що відповідно до умов кредитного договору та паспорта споживчого кредиту, пролонгація строку користування кредитом передбачена як можливість продовження строку кредитування шляхом сплати позичальником нарахованих процентів за попередній період користування кредитом.
Зокрема, умовами кредитування визначено, що пролонгація здійснюється шляхом сплати процентів за попередній строк користування кредитом, після чого строк кредитування автоматично продовжується на аналогічний період, а кількість таких пролонгацій не обмежується.
Разом із тим, суд виходить із того, що сам по собі договірний механізм пролонгації не є автоматично доведеним фактом у кожному випадку. Для визнання пролонгації такою, що відбулася, кредитором має бути доведено факт сплати позичальником процентів за відповідний попередній період користування кредитом, оскільки саме така дія відповідно до умов договору є юридичним фактом, який породжує продовження строку кредитування.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідачкою здійснювалася сплата процентів у порядку, який запускає механізм пролонгації кредитного договору.
Отже, за відсутності доказів сплати процентів за попередній строк користування кредитом, суд доходить висновку, що підстави для визнання факту пролонгації кредитного договору відсутні.
У зв`язку з цим нарахування процентів поза межами первісного строку кредитування є безпідставним, оскільки суперечить як умовам договору, так і паспорту споживчого кредиту, який визначає максимальну загальну вартість кредиту та строк його дії.
Водночас паспорт споживчого кредиту прямо визначає орієнтовну загальну вартість кредиту та загальні витрати за кредитом у розмірі 2 240 грн, що відповідає процентам, нарахованим виключно за первісний строк кредитування — 14 днів.
Таким чином, саме цей розмір процентів є погодженим сторонами як плата за користування кредитом у межах строку його дії, і підлягає стягненню як належне виконання грошового зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо доводів про позовну давність
Представник відповідача посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, вказуючи, що його перебіг розпочався 26.01.2021 та закінчився 26.01.2024, тоді як позов подано 09.12.2025.
Суд не погоджується з такими доводами з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого права.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
Згідно зі ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі вчинення боржником дії, що свідчить про визнання боргу, після чого перебіг позовної давності починається заново.
Відповідно до ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі виникнення обставин непереборної сили або у випадках, встановлених законом.
Суд враховує, що на території України з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України № 211 було встановлено карантин у зв`язку з поширенням COVID-19, який неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023, що відповідно до змін у законодавстві впливало на перебіг строків позовної давності та фактично унеможливлювало їх сплив у цей період.
Крім того, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із подальшими продовженнями), на всій території України запроваджено воєнний стан з 24.02.2022, який станом на час звернення до суду (09.12.2025) триває, а законодавством України передбачалося зупинення або особливий порядок обчислення процесуальних строків та строків позовної давності на період дії воєнного стану та певний перехідний період.
Суд зазначає, що п. 11.1 договору оферти передбачено, що сторони Договору погодили, що на підставі ст. 259 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить 3 (три) роки.
Також постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповнення внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Україні метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на територіях України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину.
В подальшому такий строк дії карантину на території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України було неодноразово продовжено, та діяв до 01.07.2023.
Також, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнних стан по всій території України, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, та діє по теперішній час.
Законом України від 15 березня 2020 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Надалі, Законом України № 3450-IX від 08.11.2023 пункт 19 викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (щодо продовження строків на період воєнного стану) діяв до моменту втрати чинності, тобто до 14.05.2025 включно, оскільки саме Законом України № 4434-IX від 14.05.2025 його було виключено.
Таким чином, з урахуванням зупинення перебігу позовної давності на період карантину та спеціального правового режиму її продовження на період дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що станом на день звернення до суду 09.12.2025 трирічний строк позовної давності не сплив.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Новий Колектор» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №12.01.2021-100003348 від 12.01.2021, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 8000,00 грн, заборгованості за відсотками 2240,00 грн, а всього у розмірі 10240 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було заявлено позовні вимоги на загальну суму 21 360,00 грн. Судом задоволено вимоги на суму 10 240,00 гривень.
Таким чином, пропорція задоволення позову становить: 10 240,00 / 21 360,00 = 0,479 (47,9%).
Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, складає 2 422,40 гривень.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 2 422,40 грн ? 0,479 = 1 160,50 грн (одна тисяча сто шістдесят гривень 50 копійок).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" заборгованість за кредитним договором №12.01.2021-100003348 від 12.01.2021 в розмірі 10 240 (десять тисяч двісті сорок) грн 00 коп., з яких: 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. — заборгованість за тілом кредиту; 2 240 (дві тисячі двісті сорок) грн 00 коп. — проценти за користування кредитом у межах строку кредитування;
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 160 (одну тисячу сто шістдесят) грн 50 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. 
В порядку п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" ( 01133, м.Київ вул.Алмазова Генерала, будинок 13 офіс 601 ЄДРПОУ 43170298);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області         Майстер І.П.