ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року	справа № 380/2886/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАМП-ЗАХІД» до Львівської митниці, про визнання протиправними та скасування рішень.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАМП-ЗАХІД» (далі – позивач, ТОВ «ВАМП-ЗАХІД») з позовом до Львівської митниці (далі – відповідач), в якому просить:
- скасувати рішення Львівської митниці UA209000/2026/000077/2 про коригування митної вартості товарів від 22.01.2026;
- визнати протиправною картку відмови Львівської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2026/000138 та скасувати її.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою митного оформлення товарів позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості товару надав документи, які містять усі відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її. Проте відповідач протиправно, здійснив коригування митної вартості ввезеного товару, що спричинило необхідність сплати різниці між сумами митних платежів, що нанесло значні збитки позивачу.
Ухвалою суду від 23.02.2026 залишено позов без руху.
Позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви усунув належним чином. 
Ухвалою суду від 06.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Ухвалою суду від 30.06.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зміну виду провадження.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що за результатами проведеного опрацювання встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України, відповідач не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України. Тому, посадові особи Львівської митниці під час здійснення контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав повністю.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).
Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів,
в с т а н о в и в :
Позивач уклав із компанією «TAIZHOU YINGSU AUTO PARTS CO.,LTD», Китай зовнішньоекономічний договір (Контракт) №VMP20250915 від 15.09.2025 (далі – Контракт).
Відповідно до істотних умов договору продавець зобов`язується виготовити автомобільні запчастини та зобов`язується продавати їх тільки ТОВ «ВАМП-ЗАХІД». Ціна і кількість «Продукції», що поставляється, обумовлюється і вказується в інвойсі при кожній покупці окремо. Умови поставки: FOB NINGBO.
Відповідно до інвойсу №YS-DS2501 від 10.10.2025 позивач придбав у продавця товар «частини та пристрої моторних транспортних засобів» в асортименті.
З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до митного органу митну декларацію №26UA209230004443U7 відповідно до яких було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №26UA209230004443U7 митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією: Пакувальний лист (Packing list) YS-№DS2501 від 10.10.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №YS-DS2501 від 10.10.2025; Коносамент (Bill of lading) №XM251100065 від 12.11.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) №225357 від 17.01.2026; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) №YS-DS2501 від 10.10.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору №2601192 від 19.01.2026; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2592 від 19.01.2026; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №422 від 19.01.2026; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів №VMP20250915 від 15.09.2025; Договір про надання послуг митного брокера №3 від 22.07.2013; Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 26UA209230004443U7 від 20.01.2026.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України.
На виконання вимоги митного органу позивач надав повторно копії інвойсу, зовнішньоекономічного контракту, рахунку та довідок транспортних витрат. Додатково надано копії договору про перевезення, договору про надання трансопртно-експедиційних послуг, специфікації, прайс листа, звіту про незалежну експортну оцінку, інтернет посилання на сайт з пропозиціями, заявки імпортера, листа імпортера, експортної декларації. Повідомив, що інші документи надати неможливо. Просив визначити митну вартість відповідно до поданих документів.
За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000077/2 від 22.01.2026.
Рішення про коригування митної вартості товарів обґрунтовує тим, що Львівською митницею заявлена митна вартість не може бути визначена, оскільки у поданих документах відсутні всі відомості, які місять інформацію про ціну, що фактично була сплачена за товар. Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 53 Митного кодексу України про застосування другорядного методу 2ґ (стаття 64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: «товару 1 слугувала МД 25UA110130023947U2 від 15.12.2025 де вартість товару (т.31 Частини та пристрої моторних транспортних засобів товарних позицій8701-8705) становить 5,22 дол. США за кг».
Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю й оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2026/000138. З метою випущення товару у вільний обіг позивач подав митну декларацію, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.
Вважаючи рішення про коригування митної вартості протиправним позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Вирішуючи справу суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Приписами частини 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення (частина 1 статті 248 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, відомостей про фактурну вартість товарів; митну вартість товарів та метод її визначення (пункти «є» та «ж» пункту 5 частини 8 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Слід зауважити, що митне законодавство передбачає цілу систему методів визначення митної вартості товарів, серед яких виділяється основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (пункти 1-2 частини 1 статті 57 МК України).
Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові по справі №826/17509/16 від 09.02.2021.
Тільки у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи визначення митної вартості товару (частина 3 статті 58 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до положень частини 1 статті 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Основний метод, не застосовується конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.
Згідно із частиною 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинами 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України).
При цьому, положення частини 3 статті 53 МК України надають можливість митниці виставляти декларанту письмову вимогу про необхідність подачі додаткових документів у 10-ти денний строк лише у трьох випадках:
1. у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості;
2. якщо наявні ознаки підробки цих документів;
3. якщо ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані обставини є виключними підставами для витребування додаткових документів. Водночас тлумачення таких підстав контролюючим органом без належного обґрунтування є протиправним.
В разі наявності таких підстав декларант зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Із положень статті 53 МК України слід виснувати, що законом визначено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказане узгоджується з приписами частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Предметом спірних правовідносин є законність та обґрунтованість оскаржених рішень про коригування митної вартості товарів, а саме: обґрунтованість сумнів митного органу під час витребування додаткових документів й коригування митної вартості товарів; а також дотримання вимог МК України та інших підзаконних нормативно-правових актів під час застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів.
Суд зазначає, що приписи частини 3 статті 53 МК України зобов`язують митний орган витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №809/946/17.
У пункті 2 частини 4 статті 54 МК України вказано, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена митна вартість не може бути визнана.
Суд дослідив вимоги митного органу, й встановив, що такі не містить відомостей щодо правових підстав для витребування додаткових документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем. Натомість відповідач перелічив усі документи, згадані у частині 3 статті 53 МК України.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями пункту 2 частини 4 статті 54 МК України та сприяли тому, що декларант був необізнаний стосовно фактичних причин, за яких заявлена митна вартість не може бути визнана. Внаслідок цього митний орган позбавив декларанта можливості усунути будь-які розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої митної вартості товарів.
Щодо розбіжностей у долучених до митних декларацій документах суд зазначає таке.
Дослідивши зміст графи 33 оскарженому рішенні суд узагальнює зауваження митного органу, які стали підставою для коригування митною вартості товарів, таким чином:
- до митного оформлення не подано попередніх інвойсів на підставі яких здійснюється передоплата;
- до митного оформлення не подано індивідуальної заявки;
- до митного оформлення не подано документи, що підтверджують якість товару нормам, прийнятим по кожному виду товару в країні виробництва товару, та документи, що підтверджують виробника товару;
- до митного оформлення не подано банківський платіжний документ щодо оплати товару, а умови зовнішньоекономічної угоди щодо оплати товару визначені некоректно та незрозуміло;
- комерційний інвойс та пакувальний лист не містять ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів;
- у коносаменті в лівому нижньому куртку міститься посилання на документ, який до митного оформлення не подавався; відправник YUHUAN JINLI AUTO PARTS не відповідає інформації щодо заявленого відправника згідно МД;
- до митного оформлення не подано договір на перевезення та заявку;
- розрахунок вартості транспортних витрат від 19.01.2026 №422 здійснений ФОП ОСОБА_1 , який згідно з гр. 14 ЕМД є декларантом, а не перевізником/експортером; рахунок на перевезення не містить відомостей щодо експедитора та відомості про експедиторську винагороду поза митною територією України;
- згідно з гр. 21 декларації митної вартості, поданої до ЕМД декларантом не включено до заявленої митної вартості таку складову як витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару. інформація про вартість таких витрат відсутня у поданих документах та рахунку на транспорт;
- експортна декларація країни відправлення не містить відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару, у графі «номер коносаменту» митної декларації країни експорту вказано–інший номер коносаменту, який до митного оформлення не подавався, у графі «країна призначення» та «країна здійснення торгівлі» країни відправлення вказано POL, у графі «номер інвойсу Договору» вказано документ з номером ВН-0062492, який відповідає номеру замовлення, однак такий не подано до митного оформлення, до того ж в даному документі відсутня вартість товарів.
Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд керується таким.
Щодо ненадання індивідуальної заявки та попередніх інвойсів на підставі яких здійснюється передоплата, суд зауважує, що відповідно до пункту 2.1 Контракту ціна і кількість «Продукції», що поставляється, обумовлюється і вказується в інвойсі при кожній покупці окремо.
До митної декларації позивачем долучено iнвойс №YS-DS2501 від 10.10.2025, відповідно до якого декларант і визначив митну вартість товару. Вказане повністю відповідає вимогам законодавства та умовам контракту, а ненадання проформи жодним чином не впливає на можливість визначити числові значення складових митної вартості.
Таким чином, ненадання позивачем до митного оформлення документа-замовлення та попередніх інвойсів жодним чином не впливає на митну вартість товару, що ввозився, оскільки на підтвердження митної вартості товару позивач надав інвойс.
Окрім цього, суд вказує, що частина 2 статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які замовлення (заявки).
Натомість відповідач жодним чином не обґрунтував як саме та на які саме складові митної вартості ввезених товарів вплинуло відсутність попередніх інвойсів.
Щодо відсутності документів, які підтверджує якість товару нормам, прийнятим по кожному виду товару в країні виробництва товару, та документи, що підтверджують виробника товару, суд зазначає, що в розумінні частини 2 статті 53 МК України відомості про виробника товару та торговельну марку (а також будь-які документи, що їх підтверджують) не належать до переліку документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів.
Водночас приписи Контракту не передбачають, що продавець повинен надавати покупцю документи, які підтверджують якість товару, виробника товару та наявність прав на торговельну марку цього товару.
Суд нагадує, що приписи статті 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, які декларант зобов`язаний надати до митного оформлення для підтвердження митної вартості товару. Цей вичерпний перелік не передбачає таких документів, які містять відомості про виробника товару та торговельну марку, отже відповідач не мав витребовувати у позивача такий документ.
Так, з позиції суду такі доводи є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено як вони вплинули та чи могли вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.
Окрім цього, слід звернути увагу, що відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації позивачем надавав Декларацiю про походження товару (Declaration of origin) №YS-DS2501 від 10.10.2025, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються №VMP20250915 від 15.09.2025.
Щодо зауважень митного органу до декларації країни, то суд відхиляє таке зауваження та звертає увагу, що експортна декларація країни відправлення не містить числових значень складових митної вартості товару, й що позивач надав митному органу інші документи, які у своїй сукупності давали можливість перевірити заявлені числові значення складових витрат на транспортування товару. При цьому, формуванням експортної декларації здійснювалося продавцем товару, а не позивачем.
Надана декларантом митна декларація країни відправлення має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення, зокрема QR-кодовий ідентифікатор, що відповідно надає митному органу право, відповідно до приписів пункту 5 частини 5 статті 54 МК України, перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Водночас митна декларація країни відправлення за змістом частини 2 статті 53 МК України не є основним документом, який підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справа №813/1350/14.
Крім цього, слід зазначити, що пунктами 3 та 4 частини 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс); або рахунок-проформа; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Слід зауважити, що заповнення митної декларації країни відправлення знаходиться поза межами компетенції декларанта, та відповідно наявність у ній розбіжностей чи відсутність певних відомостей не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару та засвідчення розбіжностей між документами.
При цьому, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.
Щодо зауважень відповідача про відсутність банківського платіжного документу щодо оплати товару, а умови зовнішньоекономічної угоди щодо оплати товару визначені некоректно та незрозуміло, суд звертає увагу, що пунктами 3 та 4 частини 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс); або рахунок-проформа; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Як передбачено пунктом 3.4 Контракту оплату «Покупець» за поставлений здійснює товар шляхом перерахування вартості товару на умовах передоплати на основі попередніх інвойсів або після отримання товару протягом 360 днів.
Отже, за умовами зовнішньоекономічного контракту покупець може оплатити товар протягом 360 днів після отримання товару.
Оскільки покупець оплати станом на день митного оформлення не здійснив, то відповідно такі документи не міг подати. А тому, відсутність платіжного документа не може бути підставою для коригування митної вартості.
Водночас позивачем надано обов`язкові документи, які підтверджують заявлену митну вартість відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а саме: зовнішньоекономічний контракт №VMP20250915 від 15.09.2025, рахунок-фактуру (інвойс) №YS-DS2501 від 10.10.2025.
Суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №420/18880/21.
Також у постанові від 11.06.2019 у справі №813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Щодо відсутності в комерційному інвойсі та пакувальному листі інформації для ідентифікації особи, уповноваженої на укладення таких документів, суд зазначає, що інвойс і пакувальний лист - це комерційні документи, які супроводжують поставку продукції та містять фактичні дані щодо кількості, вартості, упаковки тощо. Ці документи не є окремими правочинами та не потребують нотаріального засвідчення або окремої ідентифікації особи, якщо інше не передбачено умовами контракту.
Згідно з умовами Контракту (пункт 5.3) з поставленою партією «Продукції» «Продавець» надає таку документацію: Інвойс та пакувальний лист. Тобто, вимога щодо підпису або ідентифікації не передбачена в умовах контракту.
Отже, якщо контракт прямо не передбачає обов`язку підписання інвойсу та пакувального листа уповноваженою особою з ідентифікацією, то відсутність підпису чи П.І.Б. особи не є порушенням умов договору.
При цьому, наявність всіх суттєвих реквізитів у комерційному інвойсі та пакувальному листі (номер, дата, реквізити сторін, найменування продукції, кількість, вартість) є достатньою для виконання умов контратку. Відсутність ідентифікації особи не впливає на достовірність числових даних, якщо немає окремої вимоги в договорі щодо обов`язкового підпису.
Щодо зауважень відповідача до змісту у коносаменту, то суд зауважує, що коносамент - це документ, який видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення та передати його одержувачу. Він є товаророзпорядчим документом і служить підтвердженням укладення договору морського перевезення.
Тобто, коносамент є товаророзпорядчим документом, основною метою якого є підтвердження укладеного між сторонами договору морського перевезення.
Факт доставлення імпортованого позивачем товару до порту у м. Гданськ, Польща (тобто реалізація укладеного між сторонами договору морського перевезення) підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.
Водночас відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
На підтвердження транспортної складової митної вартості позивач надав митному органу, зокрема: рахунок-фактура про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору №2601192 від 19.01.2026; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2592 від 19.01.2026, №422 від 19.01.2026 (довідки про транспортні витрати та розрахунок), які містять належні відомості про понесені позивачем витрати на транспортування оцінюваного товару до митного кордону України.
Щодо зауважень митного органу до змісту розрахунку вартості транспортних витрат від 19.01.2026 №422 та відсутність у такому відомостей щодо експедитора та відомості про експедиторську винагороду поза митною територією України, суд зазначає таке.
Суд звертає увагу, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14.
На вимогу митного органу декларант надав договір на організацію перевезень автомобільним транспортом 1706/25/1-авто/Ф від 17.06.2025; договір про надання транспортно-експедиційних послуг 28/10/2024 від 28.10.2024.
Водночас до митної декларації окрім розрахунку від 19.01.2026 №422 декларантом надавалася довідка від ТОФ «ФОРМАГ» (Експедитора), яка містить інформацію про витрати за межами України (морський фрахт, надбавка до фрахту тощо) та на митній території України (автоперевезення за маршрутом та транспортно-експедиторське обслуговування). Також вказано, що страхування вантажу не проводилося.
Вказана інформація також відображена в рахунку №201192 від 19.01.2026 від ТОФ «ФОРМАГ», який надавався до митного оформлення.
Щодо зауважень митного органу про неналежне підтвердження транспортних витрат, суд зазначає, що згідно з умовами Контракту товар поставлявся на умовах FOB NINGBO.
Базис поставки FOB, визначений в Міжнародних торговельних правилах «Інкотермс 2010» покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні. Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення. Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Для підтвердження транспортних витрат декларантом до митного органу подано рахунок-фактура про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору №2601192 від 19.01.2026; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2592 від 19.01.2026, №422 від 19.01.2026 (довідки про транспортні витрати та розрахунок); договір на організацію перевезень автомобільним транспортом 1706/25/1-авто/Ф від 17.06.2025; договір про надання транспортно-експедиційних послуг 28/10/2024 від 28.10.2024.
Суд враховує, що довідка про транспортні витрати містять інформацію про вартість перевезення товару за весь маршрут від постачальника до покупця.
Щодо не надання договору на перевезення та заявки, то суд зауважує, що на вимогу митного органу декларант надав договір на організацію перевезень автомобільним транспортом 1706/25/1-авто/Ф від 17.06.2025; договір про надання транспортно-експедиційних послуг 28/10/2024 від 28.10.2024.
Водночас заявка на організацію перевезення та експедирування вантажів не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Також варто зазначити, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до договору. Частини 2 та 3 статті 53 МК України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю. Згідно з частиною 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 визначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Вказаний наказ Міністерства фінансів України по-перше, не визначає жодних заявок серед документів, що обґрунтовують транспортні витрати, а по-друге, визначає наявність рахунку-фактури достатнім документом, що підтверджує вартість транспортних послуг.
Аналогічна позиція щодо вимагання від імпортерів надання заявки на перевезення викладена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, в якій, зокрема, вказано, що: «серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість».
Таким чином, подана декларантом позивача заявка на організацію перевезення та експедирування жодним чином не підтверджує транспорті виплати та відповідно не впливає на визначену митну вартість товарів.
Водночас позивачем на підтвердження транспортних витрат надавалися, зокрема, і рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиторські послуги, що є достатнім документом.
Окрім цього, відповідач у спірному рішенні не зазначив як саме надана декларантом позивача заявка впливає на митну вартість чи її складові.
За таких обставин суд висновує, що надані позивачем митному органу документи є логічними та містять необхідні відомості про вартість перевезення оцінюваного товару згідно із положеннями частини 2 статті 53 МК України для визначення вартості товару.
Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.
Крім того, суд зазначає, що за результатом проведеної консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу вказано про неможливість визначення митної вартості згідно з статтями 59-63 МК України. Митна вартість товару визначена за другорядним методом згідно статті 64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості слугували: «товару 1 слугувала МД 25UA110130023947U2 від 15.12.2025 де вартість товару (т.31 Частини та пристрої моторних транспортних засобів товарних позицій 8701-8705) становить 5,22 дол. США за кг».
Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020 в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.
Однак відповідачем у рішеннях не зазначено конкретної інформації та критеріїв, за якими він порівнював відповідний товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо).
Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.
Суд зазначає, що неправомірним є коригування митної вартості товару, якщо виявлені розбіжності не спричинили неповноту або недостовірність відомостей про митну вартість відповідного товару.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 20.03.2020 у справі №480/4423/18.
Суд окрім іншого враховує, що митний орган повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 3 статті 53 МК України).
В оскарженому рішенні відповідач не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.
Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
З урахуванням викладеного суд висновує, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, водночас відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому, таке є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає таке.
Згідно з частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.
Оскільки, на час прийняття оскарженої картки відмови у прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відсутні підстави, передбачені частиною 6 статті 54 МК України, відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та протиправність рішення відповідача. Отже, позов необхідно задовольнити повністю.
Судовий збір відповідно до частини 1 статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд
в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000077/2 від 22.01.2026.
3. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2026/000138 від 22.01.2026.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАМП-ЗАХІД» судовий збір в сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАМП-ЗАХІД» (79056, вул. Ковельська, 109Б, м. Львів; ЄДРПОУ 36659531).
Відповідач: Львівська митниця (79000, вул. Костюшка Т., 1, м. Львів; ЄДРПОУ 43971343).

  Суддя	  Кравців Олег Романович