ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/215/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - Маркова Т. Л. (адвокат),
відповідача - Франюк А. В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Сан"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Сан"
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення 1 989 355, 71 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Сан" (далі - ТОВ "Енерджі Сан", Товариство, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець", Підприємство, АТ "Гарантований покупець", відповідач) про стягнення 1 989 355,71 грн заборгованості.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу електричної енергії від 02.08.2019 № 478/01 в частині оплати поставленої позивачем у серпні 2019 року електроенергії за "зеленим" тарифом відповідно до акта коригування від 19.09.2023, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 933 117,41 грн.

1.3. З огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач також просить стягнути з відповідача 96 737,96 грн пені, 65 318,22 грн штрафу, 783 818,62 грн інфляційних втрат та 110 363,50 грн 3 % річних.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 (суддя Головіна К.І.) у справі № 910/215/25 позов ТОВ "Енерджі Сан" до ДП "Гарантований покупець" про стягнення 1 989 355,71 грн задоволено частково. Стягнуто з ДП "Гарантований Покупець" на користь ТОВ "Енерджі Сан" заборгованість у сумі 933 117,41 грн, пеню в сумі 51 856,32 грн, штраф у сумі 65 318,22 грн, 3% річних у сумі 110 363,50 грн, інфляційні втрати в сумі 620 523,08 грн та судовий збір у сумі 26 717,68 грн.

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 у справі №910/215/25 заяву ТОВ "Енерджі Сан" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Енерджі Сан" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 26 860,63 грн. У решті вимог - відмовлено.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 (колегія суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.) рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/215/25 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Енерджі Сан" 933 117,41 грн основного боргу, 20 115, 56 грн 3% річних, 99 351,14 грн інфляційних втрат та 12 631,01 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції. В іншій частині позову відмовлено.
Апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 у справі № 910/215/25 задоволено частково.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ "Енерджі Сан" про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги задоволено частково.
Судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги ТОВ "Енерджі Сан" покладено на ДП "Гарантований покупець" в сумі 15 879,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.
Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Енерджі Сан" судові витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 15 879, 00 грн у суді першої інстанції.
Стягнуто з ТОВ "Енерджі Сан" на користь ДП "Гарантований покупець" 16 855,01 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. ТОВ "Енерджі Сан", не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/215/25 - залишити без змін. Крім того просить, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 у справі № 910/215/25 в частині скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 та ухвалення нового рішення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 у справі № 910/215/25 залишити без змін.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржник зазначає пункт 1частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. Із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції у вирішенні спору по суті не врахував правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постановах: від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17, від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, від 26.06.2024 у справі № 908/818/22, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22, від 03.07.2024 у справі № 908/816/22, від 03.07.2024 у справі № 908/817/22, від 12.09.2024 у справі № 910/4264/22, від 02.10.2024 у справі 910/4273/22, від 12.02.2025 у справі № 910/19641/23, що призвело до ухвалення незаконної постанови.

4.1.3. Скаржник у своїй касаційній скарзі зауважує, зокрема, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків із врахуванням положень договору та вимог чинного законодавства (зокрема, статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641), в частині того, що остаточний розрахунок за отриману у серпні 2019 року електричну енергію відповідач мав здійснити у строк до 26.09.2019 включно. Втім відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, своєчасну та повну оплату відпущеної йому електричної енергії не здійснив, у зв`язку з чим за серпень 2019 в нього виникла заборгованість у сумі 933 117,41 грн.

4.1.4. Натомість суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про те, що станом на 08.05.2020 у відповідача утворилася переплата на суму 933 117,41 грн за електроенергію, отриману у серпні 2019 року, враховуючи підписані сторонами акт купівлі-продажу від 31.08.2019 та акт коригування від 31.12.2019, а отже і про відсутність у відповідача заборгованості щодо оплати за електроенергію, отриману у серпні 2019 року станом на 08.05.2020.

4.1.5. Зокрема, скаржник вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції в частині того, що у відповідача виник обов`язок із доплати вартості відпущеної електричної енергії за серпень 2019 року у загальному розмірі 933 117,41 грн лише після підписання сторонами акта коригування від 19.09.2023, а відтак, враховуючи приписи частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) саме у семиденний строк від дня пред`явлення претензії (листа від 01.03.2024 № 01/03/24 з вимогою про погашення відповідачем заборгованості у розмірі 933 117,41 грн), тобто до 08.03.2024 включно.

4.1.6. На переконання скаржника, зобов`язання сплатити за електричну енергію у відповідача виникає саме з договору та акта купівлі, а не з акта корегування. Акт корегування є документом, який може бути складений для внесення змін у попередні розрахунки (наприклад, через технічні помилки або перерахунки), однак такий акт є лише уточнюючим до існуючих зобов`язань які встановлені договором. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що основним (встановленим фактом поставки відповідачу електричної енергії у серпні 2019 року) є саме акт купівлі-продажу електричної енергії, а тому, відповідно, обов`язок з оплати електричної енергії у відповідача виник саме у строки, визначені договором та Порядком № 641. Наведене, призвело також до помилковості висновків суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних.

4.1.7. За твердженням скаржника, в частині, що стосується перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025, суд апеляційної інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постановах: від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 13.06.2019 у справі № 922/1350/18, від 27.01.2025 у справі № 910/14503/23.

4.1.8. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції на підставі однієї заяви відповідача, поданої до суду першої інстанції, вдвічі зменшив розмір витрат позивача понесених Товариством.

4.2. Доводи інших учасників справи 
4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу Підприємство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

5. Розгляд клопотань
5.1. Від Акціонерного товариства "Гарантований покупець" 12.05.2026 надійшла заява про заміну сторони правонаступником, в якій заявник просить залучити його до участі у справі № 910/215/25 в якості відповідача, як правонаступника Державного підприємства "Гарантований покупець".

5.2. Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2026 замінено відповідача у справі - ДП "Гарантований покупець" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Гарантований покупець" (далі - АТ "Гарантований покупець").

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Між Підприємством (гарантований покупець) та Товариством (виробник за "зеленим" тарифом) 02.08.2019 укладений договір № 478/01 (далі - Договір), за умовами якого виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі до Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (Порядок № 641).

6.2. Пунктом 2.1 Договору визначено, що сторони визнають свої зобов`язання згідно з Законом України "Про ринок електричної енергії", Порядком № 641, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього Договору.

6.3. За умовами пунктів 2.3, 2.4 Договору виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу. Виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України.

6.4. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом (пункт 2.5 Договору).

6.5. Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку (пункт 3.1 Договору).

6.6. Відповідно до умов пунктів 3.2, 3.3 Договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

6.7. Згідно з пунктом 4.1 Договору виробник за "зеленим" тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору.

6.8. Пунктом 7.4 Договору визначено, якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, i регулятор вже встановив "зеленим" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01 січня 2030 року).

6.9. У подальшому сторони уклали ряд Додаткових угод до Договору, зокрема: від 28.12.2019 № 1916/01, від 12.03.2020 № 420/01/20, від 16.02.2021 № 594/01/21, від 30.05.2023 № 1650/07/23 та від 26.01.2024 № 967/07/24.

6.10. Суди встановили, що у серпні 2019 року, на умовах Договору позивач, як виробник за "зеленим" виробив та відпустив відповідачу (гарантованому покупцю) електричну енергію у обсязі 1 790 208,00 кВт*год на суму 10 128 137,57 грн із ПДВ.

6.11. У подальшому, зокрема, 31.12.2019 сторонами підписано акт коригування до акта купівлі-продажу електричної енергії за серпень 2019 року, відповідно до умов якого обсяги поставленої позивачем електричної енергії у серпні 2019 року зменшено на 164 934,00 кВт*год, тобто на суму 933 117,41 грн.

6.12. Товариство листом від 08.05.2020 № 08/05 звернулося до Підприємства у якому просило зарахувати переплату згідно з актом коригування від 31.12.2019 до акта купівлі-продажу електричної енергії від 31.08.2019 на суму 933 117,41 грн, як авансовий платіж за квітень 2020 року.

6.13. У подальшому, зокрема, 19.09.2023 між сторонами підписаний акт коригування до акта купівлі-продажу електричної енергії за серпень 2019 року (з урахуванням акта коригування від 31.12.2019), відповідно до якого обсяги поставленої електричної енергії збільшилися на 164 934,00 кВт*год., тобто на суму 933 117,41 грн.

6.14. Товариство звернулося до Підприємства з листом від 01.03.2024 № 01/03/24, у якому повідомило про наявність у останнього заборгованості за Договором, зокрема за 2019 рік у розмірі 933 117,41 грн та просило у найкоротший строк надати інформацію щодо погашення вказаної заборгованості.

6.15. Невиконання відповідачем зобов`язання з оплати електричної енергії обсяг якої визначений у акті коригування до акта купівлі-продажу електричної енергії за серпень 2019 року (з урахуванням акта коригування від 31.12.2019) і стало причиною для звернення до суду з цим позовом. Також у зв`язку із неналежним виконанням грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню, штраф, інфляційні втрати та 3 % річних.

6.16. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у серпні 2019 року поставив відповідачеві електричну енергію за "зеленим" тарифом на загальну суму 933 117,41 грн, однак станом на дату подання позову відповідачем зазначена електроенергія не оплачена, що належним чином доведено, документально підтверджено та відповідачем не спростовано.

6.17. Зокрема, за висновком суду першої інстанції, виходячи з положень Договору та вимог чинного законодавства, остаточний розрахунок за отриману у серпні 2019 року електричну енергію відповідач мав обов`язок здійснити у строк до 26.09.2019 включно.

6.18. З огляду на доведений факт порушення Підприємством грошового зобов`язання за розрахунками суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 51 856,32 грн (в межах визначеного позивачем періоду з 01.01.2020 до 27.03.2020), штраф у розмірі 65 318,22 грн, 3% річних - у межах заявленого до стягнення розміру 110 363,50 грн та інфляційні втрати у перерахованому судом розмірі 620 523,08 грн.

6.19. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки пунктами 12 та 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, він був продовжений на строк дії карантину та на період воєнного стану.

6.20. Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат з надання професійної правничої допомоги у сумі 100 000,00 грн є необґрунтованим, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності) і розумності їх розміру та є явно завищеним. Водночас суд зазначив, що обґрунтованими та підтвердженими доказами є витрати Товариства на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

6.21. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, суд першої інстанції дійшов висновків, що розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений, ураховуючи положення частини четвертої статті 129 ГПК України стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, а тому, відповідно, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 26 860,63 грн.

6.22. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив із того, що умовами Договору та положеннями Порядку № 641 визначений строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, який визначається з вказівкою на подію, яка має неминуче настати, а саме - затвердження вартості послуги постановою НКРЕКП. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт відсутності у відповідача станом на 08.05.2020 заборгованості перед позивачем щодо оплати за електроенергію, отриману у серпні 2019 року (станом на 08.05.2020 у відповідача утворилася переплата на суму 933 117,41 грн за електроенергію отриману у серпні 2019 року, зокрема, згідно з актом купівлі-продажу від 31.08.2019 та актом коригування від 31.12.2019, яка, на прохання позивача, була зарахована відповідачем, як авансовий платіж за квітень 2020 року).

6.23. За висновками суду апеляційної інстанції, за відсутності в умовах Договору та вимогах Порядку № 641 чітко визначеного строку, протягом якого відповідач має здійснити "доплату вартості електроенергії", яка утворилася у зв`язку зі збільшенням обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний період, згідно з актом коригування, підписаним сторонами вже після затвердження вартості послуги НКРЕКП, відповідач з урахуванням приписів частини другої статті 530 ЦК України має обов`язок сплатити таку заборгованість, у семиденний строк від дня пред`явлення претензії, тобто до 08.03.2024 включно.

6.24. У вирішенні вимог про стягнення пені та штрафу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що грошове зобов`язання відповідача є простроченим із 09.03.2024, а тому, врахуванню підлягають положення підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану". З огляду на законодавчо-встановлений мораторій щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасні розрахунки на ринку електричної енергії, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вимог про їх стягнення.

6.25. Із урахуванням правильного початку нарахування інфляційних втрат, зокрема, з 09.03.2024, суд апеляційної інстанції також здійснив власних розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних та дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 99 351,14 грн інфляційних втрат та 20 115,56 грн - 3 % річних, тобто у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем.

6.26. Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025, яким частково задоволено заяву Товариства про стягнення з Підприємства витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню незалежно від наведеної відповідачем у апеляційній скарзі підстави апеляційного оскарження. Враховуючи, що під час розгляду справи у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції ухвалив в цій частині нове рішення. Зокрема, за результатами розгляду заяви Товариства дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 879,00 грн, який буде пропорційним до розміру задоволених вимог.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою Товариства є постанова суду апеляційної інстанції, зокрема, в частині стягнення 20 115,56 грн 3% річних, 99 351,14 грн інфляційних втрат та 12 631,01 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, а також постанова суду апеляційної інстанції в частині скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 та ухвалення нового рішення. Згідно з вимогами касаційної скарги Товариство просить Суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції в означених частинах, а рішення суду першої інстанції, ухвалене по суті спору та додаткове рішення залишити без змін.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.4. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.5. Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції ухваленої по суті спору, то колегія суддів зазначає, що у межах доводів касаційної скарги позивач на розгляд Верховного Суду фактично ставить питання стосовно визначення строку оплати гарантованим покупцем вартості обсягів електричної енергії, визначених у акті коригування до акта купівлі- продажу електричної енергії, підписаним сторонами вже після затвердження вартості послуги постановою НКРЕКП.

8.6. У вирішенні поставлених скаржником питань колегія суддів виходить з такого.

8.7.  Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю- продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.

8.8. За положеннями частини третьої статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.

8.9. Частинами п`ятою, шостою статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зелений" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

8.10. Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, правила функціонування балансуючої групи гарантованого покупця визначаються порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором.

8.11. Постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, затверджений Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, за умовами пункту 2.1 глави 2 якого, для здійснення купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом кандидат у виробники за "зеленим" тарифом укладає з гарантованим покупцем договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом.

8.12. Суди встановили, що за умовами пункту 2.5 Договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

8.13. Відповідно до пункту 10.2 Порядку № 641 (тут і надалі у редакції чинній станом на серпень 2019 року), з урахуванням положень глави 8 цього Порядку гарантований покупець протягом перших трьох робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.
У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії гарантований покупець протягом перших трьох робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок відповідної вартості електричної енергії та направляє продавцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.

8.14. Згідно з пунктом 10.3 Порядку № 641 після отримання від гарантованого покупця двох примірників акта купівлі-продажу відповідно до пункту 10.2 цієї глави, підписаних з його сторони, продавець повертає протягом перших п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, гарантованому покупцю один примірник акта купівлі-продажу, підписаний зі своєї сторони.
У разі наявності у продавця зауважень до акта купівлі-продажу, наданого гарантованим покупцем, продавець письмово повідомляє про це гарантованого покупця.
За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання продавцем акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок за відпущену продавцем електричну енергію здійснюється в розмірі, визначеному в наданому гарантованим покупцем акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.

8.15. Відповідно до пункту 10.4 Порядку № 641 після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

8.16. За умовами пункту 3.1 Договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

8.17. Згідно з умовами пунктів 7.1, 7.2 Порядку № 641 адміністратор комерційного обліку на другий робочий день після розрахункового дня надає гарантованому покупцю сертифіковані дані комерційного обліку електричної енергії про погодинні обсяги відпуску та споживання електричної енергії кожною генеруючою одиницею продавців гарантованому покупцю, у яких гарантований покупець купує електричну енергію. Обсяг відпуску електричної енергії, а також обсяг відбору генеруючими одиницями продавців у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби по кожній генеруючій одиниці продавців, у кожному розрахунковому місяці визначається на основі даних, що надаються гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку. 

8.18. Як встановили суди та не заперечується сторонами на виконання умов Договору позивач у серпні 2019 року продав відповідачу обсяг електричної енергії, який визначений у акті купівлі- продажу електроенергії від 31.08.2019. При цьому вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачем (гарантованим покупцем) у серпні 2019 року, затверджено постановою НКРЕКП від 24.09.2019 № 2019. Оплату вартості отриманої від позивача у серпні 2019 року відповідач, відповідно до умов Договору та Порядку № 641 мав здійснити у строк до 26.09.2019 включно.

8.19. У контексті доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції Суд зазначає, за умовами Договору та Порядку №641 фактична вартість проданої позивачем електроенергії відображається в актах купівлі-продажу електроенергії, які формуються на підставі сертифікованих даних, який, як встановили суди, був підписаний обома сторонами та на його підставі відповідач мав обов`язок здійснити оплату. Водночас умови порядку № 641 та умови Договору не містять положень, які б виключали можливість уточнення або коригування даних, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку. Натомість положення пункту 10.3 Порядку № 641 свідчать, що визначення гарантованим покупцем у акті купівлі-продажу електричної енергії за відповідний розрахунковий місяць сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії отриманих від адміністратора комерційного обліку, можуть уточнюватися після їх первинного формування, шляхом складання акта коригування. 

8.20. Отже, враховуючи положення пункту 10.3 Порядку № 641, у такому випадку уточнені дані комерційного обліку підлягають врахуванню при визначенні остаточних обсягів виробленої та відпущеної електричної енергії, що, у свою чергу, може зумовлювати необхідність коригування раніше здійснених розрахунків між сторонами відповідних правовідносин, зокрема, шляхом подальшого коригування сплачених гарантованим покупцем коштів після врегулювання розбіжностей.

8.21. Разом із тим, як встановили суди, у грудні 2019 року сторонами зменшено обсяг поставленої електричної енергії в серпні 2019 року на суму 933 117,41 грн, що підтверджується актом коригування від 31.12.2019 до акта купівлі-продажу електричної енергії за серпень 2019 року, який підписаний сторонами спору без зауважень. При цьому, позивач листом від 08.05.2020 № 08/05 просив відповідача зарахувати переплату згідно з актом коригування від 31.12.2019 до акта купівлі-продажу електричної енергії від 31.08.2019 на суму 933 117,41 грн, як авансовий платіж за квітень 2020 року. Вказані обставини також не заперечуються сторонами спору.

8.22. Отже, враховуючи положення пункту 10.3 Порядку № 641, а також фактичні обставини спору, зокрема, що спірна сума вартості електричної енергії відпущеної позивачем у серпні 2019 року фактично була скорегована сторонами спору лише у вересні 2023 року за актом коригування від 19.09.2023, суд апеляційної інстанції дійшов заснованого на умовах Договору та Порядку № 641 висновку про те, що у відповідача виник обов`язок з доплати вартості відпущеної електричної енергії за серпень 2019 року у загальному розмірі 933 117,41 грн визначеної у спірному акті коригування від 19.09.2023, у порядку визначеному частиною другою статті 530 ЦК України - у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

8.23. За таких обставин колегія суддів не може взяти до уваги доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову неправильно застосував положення глави 10 Порядку № 641 та умови Договору. Вільне тлумачення скаржником їх положень не спростовує обґрунтованих висновків судів про те, що відповідач у спірних відносинах за фактично встановлених обставин спору (наявності підписаних сторонами акта коригування від 31.12.2019, листа позивача від 08.05.2020 № 08/05 про зарахування переплати згідно з актом коригування від 31.12.2019, як авансовий платіж за квітень 2020 року, а також, що фактично акт коригування спірна сума вартості електричної енергії відпущеної позивачем у серпні 2019 року була скорегована сторонами спору лише у вересні 2023 року за актом коригування від 19.09.2023) мав обов`язок сплати спірну заборгованість протягом семи днів з дня отримання вимоги позивача.

8.24. За наведеного вище, Суд також вважає необґрунтованими посилання скаржника на те, що положення підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" не підлягають застосуванню у вирішенні вимог про стягнення пені та штрафу.

8.25. Верховний Суд також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі дійшов правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України та правильно застосував цю норму права, з врахуванням висновків Верховного Суду щодо її застосування.

8.26. Разом із тим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду які викладені у постановах, які наведені у пункті 4.1.2 цієї постанови, з огляду на таке.

8.27. Суд вважає посилання скаржника на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 910/19641/23 є необґрунтованими. По-перше, справа, що розглядається та означена скаржником справа суттєво різняться за предметом спору (у справі № 910/19641/23 предметом спору були вимоги про повернення надлишково сплачених коштів за куплену електричну енергію, у зв`язку зі зміною сертифікованих даних комерційного обліку, здійсненою позивачем в односторонньому порядку), отже, очевидний той факт, що різними є фактичні обставини справи та доказова база, а з огляду на правові підстави позову відмінні й питання, які входили до предмета доказування. По-друге, скаржник фактично вільно тлумачить висновки Верховного Суду, які викладені в цій постанові, зокрема, в частині того, що джерелом інформації стосовно фактичного відпуску електричної енергії продавцями за "зеленим" тарифом є дані комерційного обліку, надані адміністратором комерційного обліку, на підставі яких і здійснюються розрахунки, а тому акти купівлі-продажу електричної енергії мають відповідати даним комерційного обліку, а не навпаки.

8.28. Таким чином, наведена скаржником постанова Верховного Суду у справі № 910/19641/23, за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, не є релевантною до справи, що розглядається з точки зору фактично-доказової бази та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у справах не може бути аналогічним до обставин цього спору, а вказане для порівняння судове рішення Верховного Суду не може бути релевантним до обставин цієї справи.

8.29. При цьому Суд зауважує, що врахуванню також підлягає те, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.03.2026 у справі № 916/5633/23 відступила від висновків Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" та пункту 10.2 Порядку № 641, які викладені у постанові від 12.02.2025 у справі № 910/19641/23, та у пунктах 58 - 63 постанови зазначила, зокрема, що:
"Порядком № 641 встановлено, що підставою для формування актів купівлі-продажу електричної енергії та здійснення розрахунків між гарантованим покупцем і виробником є сертифіковані дані комерційного обліку, які надаються адміністратором комерційного обліку.
При цьому зазначений Порядок не містить положень, які б виключали можливість уточнення або коригування таких даних у разі отримання оновленої або уточненої інформації від адміністратора комерційного обліку.
Таким чином, дані комерційного обліку можуть уточнюватися у випадках, коли після їх первинного формування отримано нові або уточнені дані, що впливають на визначення фактичних обсягів електричної енергії.
Такий підхід узгоджується із загальними принципами функціонування ринку електричної енергії, відповідно до яких розрахунки між його учасниками повинні здійснюватися на підставі достовірних та підтверджених даних щодо фактичних обсягів виробництва та споживання електричної енергії.
Об`єднана палата звертає увагу на те, що використання первинних даних комерційного обліку для здійснення розрахунків саме по собі не виключає можливості їх подальшого уточнення у випадку встановлення їх невідповідності фактичним показникам або у разі отримання оновлених сертифікованих даних комерційного обліку.
У такому випадку уточнені дані комерційного обліку підлягають врахуванню при визначенні остаточних обсягів виробленої та відпущеної електричної енергії, що, у свою чергу, може зумовлювати необхідність коригування раніше здійснених розрахунків між сторонами відповідних правовідносин".

8.30. Верховний Суд зауважує, що як, зазначено у оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції, відповідні коригування обсягів відпущеної позивачем електричної енергії, які визначені у акті купівлі-продажу електроенергії від 31.08.2019 було здійснено сторонами спору відповідно до умов Договору та Порядку № 641 у грудні 2019 року, у тому числі і, шляхом подальшого коригування сплачених гарантованим покупцем коштів (зарахування як авансовий платіж за квітень 2020 року).

8.31. Отже фактично апеляційний господарський суд, з огляду на встановлені обставини справи, виснував, що за фактичних обставин спору, позивачем не доведено існування у відповідача спірної суми заборгованості за актом купівлі- продажу електроенергії від 31.08.2019 до дня складання акта коригування від 19.09.2023 та відповідно, й обов`язку її оплатити у строки інші, ніж встановлені у частині другій статті 530 ЦК України.

8.32. Водночас висновки суду про можливість у подальшому коригування сторонами обсягів електричної енергії спожитої у серпні 2019 року, що у свою чергу, може зумовлювати необхідність коригування раніше здійснених розрахунків між сторонами відповідних правовідносин концептуально узгоджується з висновками, викладеними в ухваленій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду складі Верховного Суду постанові від 20.03.2026 у справі № 916/5633/23.

8.33. Стосовно інших постанов Верховного Суду, то слід враховувати те, що як вже зазначено вище предметом спору у справі, яка розглядається, є вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості за Договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, відпущеної позивачем у серпні 2019 року та обсяги якої фактично були скореговані сторонами спору лише у вересні 2023 року, а також вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, пені та штрафу через неналежне виконання договірних зобов`язань за Договором.

8.34. Водночас у постанові від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17 предметом касаційного перегляду були судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду заяви (з посиланням на частину 1 статті 320 ГПК України) про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2018 по справі № 904/10560/17, що стосуються результатів розгляду грошових вимог у справі про банкрутство.

8.35. У справі № 910/3831/22 предметом спору були вимоги про стягнення безпідставно набутих або збережених грошових коштів та інфляційних втрат і 3 % річних нарахованих, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання.

8.36. Наведене свідчить, що означені вище справи № 904/10560/17 та № 910/3831/22 суттєво різняться за предметом та підставами позову зі справою, що розглядається. Крім того, доводи скаржника в цій частині зводяться лише до виокремлення певних висновків Верховного Суду без урахування їх дійсного змісту та, відповідно, можливості їх застосування у цьому спорі.

8.37. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 908/818/22, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22, від 03.07.2024 у справі № 908/816/22, від 03.07.2024 у справі № 908/817/22, від 12.09.2024 у справі № 910/4264/22, від 02.10.2024 у справі № 910/4273/22, скаржник фактично вказує на неможливість поширення дії підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше. Однак, скаржник не враховує, що висновки суду апеляційної інстанції в цій частині ґрунтуються на тому, що грошове зобов`язання відповідача є простроченим із 09.03.2024. При цьому висновки суду апеляційної інстанції в цій частині жодним чином не суперечать висновкам Верховного Суду у означених постановах, оскільки постановою суду апеляційної інстанції пеню та штраф, які нараховані за період дії воєнного стану, зі скаржника не стягнуто.

8.38. Колегія суддів зауважує, що правові висновки Верховного Суду не мають загального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачена така підстава касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.39. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.40. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права має місце, коли суд першої чи апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.

8.41. Колегія суддів вважає, що правові висновки Верховного Суду у справах № 904/10560/17, № 910/3831/22, № 908/818/22, № 908/815/22, № 908/816/22, № 908/817/22, № 910/4264/22, № 910/4273/22 та № 910/19641/23, на які посилається скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, - є неподібними до спірних правовідносин у цій справі.

8.42. З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про не підтвердження доводів скаржника про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у перелічених Товариством у касаційній скарзі постановах Верховного Суду. Тому наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства у цій частині з вказаної скаржником підстави підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

8.43. Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції в частині перегляду додаткового рішення суду першої інстанції та неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 13.06.2019 у справі № 922/1350/18, від 27.01.2025 у справі № 910/14503/23 у застосуванні положень статей 126, 129 ГПК України.

8.44. Дослідивши доводи касаційної скарги в цій частині, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в цій частині Верховний Суд вважає за необхідне відзначити таке.

8.45. Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

8.46. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

8.47. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

8.48. У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

8.49. Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

8.50.  Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, у відзиві на позовну заяву відповідачем наведено орієнтовні судові витрати, які він планує понести, що включають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000,00 грн. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у судовому засіданні 05.06.2025, до судових дебатів, представником позивача заявлено, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

8.51. Суд враховує, що рішення Господарського суду міста Києва ухвалено 05.06.2025, а заява Товариства про прийняття додаткового рішення подана до суду 09.06.2025, тобто, в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України.

8.52. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000,00 грн Товариством надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Маркової Т. Л. від 27.01.2011 № 4444/10; ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Енерджі Сан" адвокатом Марковою Т.Л. серії АІ № 1786523; договору про надання правової допомоги №16/04 від 16.04.2024, укладеного між ТОВ "Енерджі Сан" із адвокатом Марковою Т. Л.; акта приймання-передачі правової допомоги від 09.06.2025 до вказаного договору, за яким вартість правових послуг (гонорару) складає 100 000,00 грн.

8.53. Зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що у вирішенні заяви Товариства про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу (30 000,00 грн) критеріям, визначеним у статті 126 ГПК України та відповідно до положень статті 129 ГПК України, а тому з урахуванням положень пункту 3 частини третьої статті 129 ГПК України поклав такі витрати позивача на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 15 879,00 грн.

8.54. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі Товариство із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду, які викладені у постановах, що наведені у пункті 4.1.7. цієї постанови. При цьому колегія суддів враховує, що фактично у цій частині касаційної скарги доводи Товариства зводяться виключно до незгоди з сумою стягнутих судом витрат на правничу допомогу. 

8.55. У вирішенні доводів скаржника Суд зауважує, що згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

8.56. За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

8.57. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

8.58. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

8.59. Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

8.60. Зі змісту оскаржуваної постанови в цій частині вбачається, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходячи з характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції в сумі 30 000,00 грн.

8.61. Ухвалюючи постанову в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначив, що подані позивачем докази витрат на правничу допомогу у сумі 100 000 грн не є безумовною підставою для їх повного відшкодування, оскільки такі витрати мають бути належно обґрунтовані, підтверджені документально та відповідати критерію розумної необхідності.

8.62. Зокрема, вирішуючи, чи є розмір витрат Товариства на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції мотивувала свої висновки таким: 
- послуги з досудового врегулювання спору включені Товариством до заявленої суми витрат не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки не відносяться до витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи; не підлягають також стягненню з відповідача витрати за послуги зі складання та подання заяви про усунення недоліків, оскільки подання зазначеної заяви залежало виключно від дій позивача і є наслідком недотримання останнім норм процесуального законодавства при поданні позову; 
- такі послуги як "проведення правового аналізу судової практики та консультація щодо стягнення заборгованості" та "аналіз судової практики та консультація щодо стягнення заборгованості за таким видом договору", на переконання колегії суддів, фактично дублюють одна одну та не утворюють самостійного правового результату, який би міг обґрунтовувати їх окрему оплату;
- визначала без підстав включення до складу правничих послуг робіт з "підготовки заяви про стягнення витрат на правничу допомогу", оскільки вказана дія не передбачає додаткового самостійного правового результату при розгляді спору по суті.

8.63. Відтак, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, час, витрачений на виконання відповідних робіт, доцільність та необхідність виконання даних робіт (надання послуг), на переконання суду апеляційної інстанції, розумною та співмірною є компенсація витрат позивачу у розмірі 30 000,0 грн. Також з урахуванням положень пункту 3 частини третьої статті 129 ГПК України суд апеляційної інстанції поклав такі витрати на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 15 879,00 грн.

8.64. Проаналізувавши вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу понесених Товариством у суді першої інстанції, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в цій частині, а також доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд відзначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, зокрема і клопотанню відповідача про необґрунтованість витрат на правову допомогу, встановивши дійсність надання таких послуг, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема щодо складності справи, необхідності наданих послуг, тощо, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційнійсть, співмірність та розумність їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов заснованого на правильному застосуванні статей 126, 129 ГПК України висновку про часткове задоволення заяви Товариства, у т.ч. і з огляду на положення пункту 3 частини третьої статті 129 ГПК України (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). 

8.65. Ухвалене судове рішення в цій частині у повній мірі відповідає вимогам статті 236 ГПК України. Суд апеляційної інстанції у повній мірі дослідив надані Товариством докази та здійснив їх оцінку з огляду на предмет і підставу заяви, необхідності, складності, доцільності таких дій, співмірності, обґрунтованості та розумності, з дотриманням статей 2, 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України.

8.66. Водночас із доводів касаційної скарги також не вбачається того, у зв`язку з чим Суд міг би замінити висновки суду апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною.

8.67. Як вже зазначено вище, позивач у касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та вказує на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду викладені у низках постанов Верховного Суду щодо застосування статей 126, 129 ГПК України.

8.68. Водночас, зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що судом належним чином здійснена оцінка доказів у справі та правильно застосовано норми Закону, і висновки суду апеляційної інстанції у повній мірі в цій частині узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у тому числі і у означених скаржником постановах.

8.69. Суд зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду, визначені у касаційній скарзі, є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі у контексті доведеності/обґрунтованості підстав для стягнення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Адже суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин цієї справи дійшов висновку про часткове відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

8.70. Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваних судових рішень не виявив у діях суду апеляційної інстанції порушень приписів статей 123, 126, 129, 221 ГПК України, неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, а повноваженнями додаткової перевірки доказів з огляду на статтю 300 ГПК України Верховний Суд не наділений.

8.71. Порушень статей 86 та 210 ГПК України Судом також не встановлено, а доводи скаржника фактично зводяться до заперечень наданої судом оцінки доказам, тобто процесуальних дій суду під час ухвалення оскаржуваної постанови. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

8.72. За наведеного, суд касаційної інстанції зазначає, що доводи касаційної скарги у своїй сукупності, з урахуванням наведеного у цій постанові, не знайшли свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в цій частині.

8.73. Суд бере до уваги доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, які узгоджуються з міркуваннями Верховного Суду, викладеними у цій постанові. 

8.74. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.75. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції в частині вирішення спору по суті, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника з посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити в цій частині, а в частині висновків суду прийнятих за результатами перегляду додаткового рішення суду першої інстанції - залишити без задоволення через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для її скасування.

10. Судові витрати
10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Сан" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 у справі № 910/215/25 (в частині вирішення позовних вимог по суті спору), з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Сан" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 у справі № 910/215/25 (в частині висновків за результатами перегляду додаткового рішення суду першої інстанції), залишити без задоволення, а оскаржувану постанову в цій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова

Суддя Ю. Власов