ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2026 р. Справа№ 925/991/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Гончарова С.А. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення 
подану за результатами розгляду 
апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно»
на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.12.2025, повний текст складено 12.12.2025 (суддя Кучеренко О.І.)
та 
на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026, повний текст складено 16.02.2026 (суддя Васянович А.В.)
у справі № 925/991/25
за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» 
про стягнення 88 765,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі - позивач, ПрАТ «Черкаське хімволокно») звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» (далі - відповідач, ТОВ «ПРАРАН»), у якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 30.11.2021 до 01.07.2025 у розмірі 88 765,55 грн.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.12.2025 у справі № 925/991/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаними рішенням та додатковим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.12.2025 у справі № 925/991/25, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі; скасувати додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026 у справі № 925/991/25 та здійснити перерозподіл судових витрат між сторонами судового провадження.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 (колегія суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Гончаров С.А.) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026 у справі № 925/991/25 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026 у справі № 925/991/25 залишено без змін; додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026 у справі № 925/991/25 залишено без змін.
29.04.2026 через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» надійшла заява про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25, в якій заявник просить:
- задовольнити заяву відповідача про компенсацію понесених судових витрат за професійну правничу допомогу;
- ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) раніше визначеному складу суду від 29.04.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 925/991/25, з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 про виправлення описок:
- прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25, розгляд якої ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання);
- встановлено іншим учасникам справи строк для подання пояснень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25 впродовж 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
08.05.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому заявник просить зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача з 8 000,00 грн. до 332,80 грн., з розрахунку зменшення вартості години роботи адвоката до показника встановленого п. 2 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженої постановою КМУ від 17.09. 2014 № 465 (в редакції Постанови КМУ від 21 грудня 2016 року № 1048) та врахування часу на правову консультацію, ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, складання проекту, підготовку додатків та подання відзиву на апеляційну скаргу, сукупним розміром 2 год.
Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат - до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи слідує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним оскарженням ПрАТ «Черкаське хімволокно» рішення Господарського суду Черкаської області від 12.12.2025 та додаткового рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026 у справі № 925/991/25, до відзиву були надані докази понесення витрат на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 228-229). Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження факту понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:
- Договору про надання правової допомоги від 04.09.2025, укладеного між відповідачем та адвокатом Рачковською Аліною Олексіївною (том 1, а.с. 232);
- ордеру серії СА №1155030 від 20.03.2026 (том 1, а.с. 218);
- свідоцтва про права на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001563 від 01.04.2025 (том 1, а.с. 217-218);
- акту прийому-передачі наданих послуг № 2 від 03.04.2026 з переліком наданих послуг на суму 8 000,00 грн. (том 1, а.с. 233);
- квитанція до прибуткового касового ордеру від 03.04.2026 (том 1, а.с. 234).
Наданими позивачем документами підтверджено наступне.
Під час розгляду справи № 925/991/25 інтереси відповідача представляв адвокат Рачковська Аліна Олексіївна на підставі Договору про надання правової допомоги від 04.09.2025, ордеру серії СА №1155030 від 20.03.2026.
Колегією суддів встановлено, що Рачковська Аліна Олексіївна є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001563 від 01.04.2025. 
04.09.2025 між адвокатом Рачковською Аліною Олексіївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Праран» (клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги (далі - Договір).
Відповідно до п. 1 Договору передбачено, що адвокат приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу клієнту у господарській справі № 925/991/25, в тому числі, і в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 6.1. Договору за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар відповідно до фактично наданих послуг на підставі актів приймання-передачі наданих послуг. При розрахунку загального розміру гонорару адвоката сторони узгодили проводити розрахунок виходячи із загальної кількості витраченого часу на виконання умов цього Договору. Вартість 1 години роботи адвоката становить 2 000 грн. (дві тисячі гривень).
Відповідно до п. 6.2. Договору сторони погодили, що розрахунок між сторонами за надані послуги проводиться не пізніше 2-х днів з дня надання послуг по даному Договору.
Згідно Акту прийому - передачі наданих послуг №2 від 03.04.2026 адвокатом було надано клієнту наступні послуги: 
- консультація та ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення у справі № 925/991/25: 1 год., 2 000,00 грн.;
- складення проекту відзиву, підготовка додатків до нього, та подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення у справі № 925/991/25: 3 год., 6 000,00 грн.,
що разом становить 8 000,00 грн.
Вказаний Акт підписаний обома сторонами без зауважень/претензій щодо якості виконаних робіт (наданих послуг).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 03.04.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Праран» сплачено на користь адвоката Рачковської А.О. 8 000,00 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу адвокатом Рачковською Аліною Олексіївною послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції, слід зазначити таке.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем до суду апеляційної інстанції подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому заявник просить зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача з 8 000,00 грн. до 332,80 грн., з розрахунку зменшення вартості години роботи адвоката до показника встановленого п. 2 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженої постановою КМУ від 17.09. 2014 № 465 (в редакції Постанови КМУ від 21 грудня 2016 року № 1048) та врахування часу на правову консультацію, ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, складання проекту, підготовку додатків та подання відзиву на апеляційну скаргу, сукупним розміром 2 год.
Вказане клопотання обґрунтовано тим, що:
- фактично судами було встановлено обов`язок відповідача нести частку відповідальності у відшкодуванні обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення. Вказане свідчить про наявність спору між сторонами та наявність підстав для звернення із позовною заявою;
- зі змісту наданого в суді апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що відповідачем було фактично повторено правові позиції, доводи та заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, поданих представником відповідача в межах розгляду справи судом першої інстанції. При цьому, додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.02.2026 у справі № 925/991/25, яке в подальшому залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026, надано правову оцінку розміру витраченого часу на підготовку визначених процесуальних документів та, відповідно, стягнуто із позивача розмір таких витрат на правничу допомогу;
- заявлений стороною відповідача час витрачений на підготовку відзиву на апеляційну скаргу не відповідає критерію реальності, оскільки фактично являє собою копіювання тексту попередньо поданих процесуальних документів у вигляді відзиву на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив;
- чинним законодавством не встановлено порядок обрахунку середньої вартості години роботи адвоката. В той же час, відповідно до ч. 10 ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Виходячи з положень 2 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженої постановою КМУ від 17.09.2014 № 465 (в редакції Постанови КМУ від 21.12.2016 № 1048) та розмір прожиткового мінімуму на працездатних осіб з 01.01.2026 вартість години роботи адвоката, спрямована на відповідність критерію «розумності витрат на правову допомогу» повинна розраховуватись наступним чином: 3 328,00 грн. х 5% = 166,40 грн.;
- за таких обставин, заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним та неспіврозмірним із обсягом наданих адвокатами послуг та складністю справи, а більшість послуг, включених до акту прийому-передачі наданих послуг № 1 не можуть бути визнані судом такими, що були об`єктивно необхідними для розгляду даної справи та вартість яких має бути відшкодована за рахунок позивача.
Колегія суддів вважає надані позивачем заперечення частково вірними та, зазначає про таке. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/1929/19 від 09.06.2022
За практикою Верховного Суду у справах № 756/2114/17 і № 911/3386/17 зазначено, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.
Колегія суддів зазначає про наступне:
- правова позиція відповідача не змінювалась протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, представництво його інтересів здійснювалось тим самим адвокатом, адвокат, який складав відзив на апеляційну скаргу, був обізнаний з обставинами даної справи;
- за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції з позивача на користь відповідача було присуджено витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 14 000,00 грн.
З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, колегія суддів вважає, що розмір заявлених відповідачем витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.
Водночас колегія суддів зауважує позивачу на тому, що:
- саме позивач повинен довести невідповідність заявленої відповідачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу в суді апеляційної інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте позивачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така неспівмірність.
Враховуючи наведене, оцінивши подані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, колегія суддів, дійшла висновку, що заявлений відповідачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, а також у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним, а відтак стягненню підлягають витрати відповідача на професійну правничу допомогу у загальній сумі 6 000,00 грн.
Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25 колегією суддів задовольняється частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (18028, вул. Хіміків, 76, м. Черкаси, Черкаської області, ЄДРПОУ 00204033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» (18021, вул. Сержанта Жужоми 6, офіс А, м. Черкаси, Черкаської області, ЄДРПОУ 44567482) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.
3. В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Праран» про компенсацію судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 925/991/25 відмовити.
4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Черкаської області.
5. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/991/25.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

С.А. Гончаров