ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України

справа №488/898/25
провадження №22-ц/819/473/26

15 квітня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Базіль Л.В.,
Радченко С.В.,
секретар судового засідання: Середюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 листопада 2025 року, постановлене під головуванням судді Хомик І.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Зміст позовних вимог
07 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 223 875,15 грн., з яких 22 500 грн. – сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 131 062, 65 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором та 70 312, 5 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 125 календарних днів; судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 422, 40 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Позов мотивований тим, що 07 березня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір №4452425 про надання споживчого кредиту згідно Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» та розміщених їх сайті www.credit7.ua.
Відповідно до умов кредитного електронного договору сума кредиту склала 22 500, 00 грн., строк договору 360 днів; процентна ставка – 2,50 % в день в межах строку кредитування; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в розмірі 22 500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і як наслідок формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту ОСОБА_1 відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору №210222-1 про організацію переказу коштів від 21 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна».
ТОВ «Пейтек Україна» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № В0000338 від 27 серпня 2021 року) та отримало ліцензію Національного Банку України.
25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №25/10/2024, за умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 березня 2024 року у розмірі 164 812, 65 грн., з яких 22 500,00 грн. - заборгованість за кредитом, 131 062, 65 грн. - заборгованість по процентам та 11 250, 00 грн. - штрафні санкції.
Рішенням від 25 листопада 2024 року №251124/1 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено найменування товариства на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Після набуття права вимоги за кредитним договором від 07 березня 2024 року, позивач в межах строку кредитування здійснив нарахування боргу по сплаті процентів за 125 календарних днів в розмірі 70312,50грн. 
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача наявну заборгованість.
Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 листопада 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» кредитну заборгованість у розмірі 223 875,15 грн., з яких 22 500 грн. – сума заборгованості за основним боргом, 131 062, 65 грн. – заборгованість по відсоткам; 70 312,50 грн. – сума заборгованості по відсоткам нарахованих товариством за 125 календарних днів; судові витрати – 2 422, 40 грн. (судовий збір); витрати на правничу правову допомогу в сумі 10 000, 00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що 07 березня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений електронний договір №4452425 про надання споживчого кредиту, право вимоги за яким на підставі договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року набув позивач.
Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язань з повернення кредитних коштів, то стягненню з відповідача підлягає заборгованість в розмірі 223 875, 15 грн. та судові витрати у справі.
Доводи апеляційної скарги 
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить рішення суду від 14 листопада 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь скаржника судові витрати на сплату судового збору в сумі 4 542, 00 грн.
Скарга мотивована тим, що при винесенні рішення суд не врахував, що наданий позивачем кредитний договір, укладений в електронному вигляді, не містить електронного підпису позичальника, а тому відсутні докази наявності між сторонами кредитних правовідносин за договором від 07 березня 2024 року.
Зазначив, що позивачем не доведено факту видачі йому кредитних коштів та укладення договору саме на тих умовах, які вказані у долученому до позовної заяві договорі. Розрахунки заборгованості, на які посилається товариство, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані товариством в позовній заяві, а отже, не є належними доказами існування боргу. 
Крім того, скаржник зазначає, що сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити чи видавалися кредитні кошти, на який строк та правильність нарахування відсотків.
Скаржник вважав, що суд першої інстанції, у випадку його незгоди з розрахунком та розміром процентів за кредитним договором, стягнення яких є предметом позовних вимог, з підстав невідповідності такого розрахунку вимогам чинного законодавства, мав би сам визначити розмір заборгованості, виходячи з умов та вимог закону. Просив зменшити розмір стягнутих судом процентів за договором.
Скаржник зазначив, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належним доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Відсутні докази, що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором в справі.
До матеріалів справи долучені чисті бланки витягів з реєстрів боржників, завірені представником позивача. Доказів того, що зазначені витяги підписані в письмовій або електронній формі суду не надано; не доведено факт передачі клієнтом позивачеві права вимоги до відповідача, однак суд першої інстанції вважав обставину переходу права вимоги доведеною.
Також скаржник не погодився з рішенням суду в частині стягнення на користь позивача судових витрат в сумі 10 000, 00 грн. за надання професійної правничої допомоги адвокатом, пославшись на їх завищений розмір щодо категорії справи, предмету спору, велику кількість подібних справ про стягнення заборгованості за кредитним договором, які перебувають на розгляді суду, за участі адвоката, який представляє інтереси позивача та вже сформував правове обґрунтування позовних вимог у подібних спорах.
Правова позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Товариство зазначило, що з метою укладення кредитного договору, ОСОБА_1 на вебсайті ТОВ «Лінеура Україна» зареєструвався та створив особистий електронний кабінет, в якому ознайомився з текстом кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, документами товариства, тощо. 07 березня 2024 року між сторонами укладений кредитний договір, підписаний відповідачем шляхом проставлення електронного підпису одноразового ідентифікатора «67948».
Оскільки кредитор не є банківською установою та позбавлений можливості відкривати рахунки для клієнтів, то видача кредитних коштів ОСОБА_1 була здійснена на картковий рахунок відповідача, зазначений ним особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджений копією довідки платіжного провайдера про перерахування коштів. Видача кредиту у наведений спосіб передбачена Положенням про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженим постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021 року №113.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, орієнтовний розмір яких становить 8 000, 00 грн.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомленні в порядку, передбаченому частиною 5 статті 128 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку судових повісток на електроні адреси сторін та їх представників (а.с.186-188).
Згідно частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
07 березня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Цей договір укладений за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснена при вході споживача в особистий кабінет, в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефона споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (а.с. 23-33).
Пунктами 1.1 - 1.4 договору встановлено, що сума кредиту склала 22 500,00 грн., строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, до 01 березня 2025 року; процентна ставка 2,50 % в день; мета отримання кредиту: споживчі (особисті потреби).
Пунктом 1.5 сторонами погоджена орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь період користування кредитом 99 923, 40 %, а орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 225 000,00 грн.
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) - пункти 2.1, 2.4.
Згідно підпункту 5 пункту 5.1.3 товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною 1 статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
Договір підписаний ОСОБА_1 07 березня 2024 року з використанням особистого електронного підпису, із застосуванням одноразового ідентифікатора 67948.
На підставі укладеного 03 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна» договору №03012024-1 «Про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку», 07 березня 2024 року проведено зарахування коштів в розмірі 22 500,00 грн. на картку НОМЕР_1 , належну відповідачу, що підтверджено листом ТОВ «Пейтек Україна» №20241101 від 01 листопада 2024 року (а.с.17, 83-88).
25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №25/10/2024, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним електронним договором №4452425 (а.с.97-101). Платіжною інструкцією №3475 від 01 листопада 2024 року підтверджено сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» коштів за договором факторингу№25/10/2024 в загальному розмірі 2857292,90грн. 
Згідно витягу з реєстру боржників, станом на 25 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 мав заборгованість за договором в загальному розмірі 164 812,65 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом - 22 500,00 грн., заборгованості за процентами – 131 062,65 грн. та 11 250,00 грн. – штрафні санкції (а.с.49).
З листа ТОВ «Лінеура Україна» від 28 жовтня 2024 року встановлено, що 25 жовтня 2024 року відповідач в особистому кабінеті споживача та шляхом направлення йому SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, повідомлявся про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором (а.с.39).
Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість ОСОБА_1 за договором №4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 березня 2024 року, станом на 27 лютого 2025 року, становить 223 875,15 грн., з яких 22 500 грн. - сума заборгованість за кредитом, 131 062, 65 грн. - заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором та 70 312, 50 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем (а.с.41-47).
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Із прийняттям Закон України "Про електронну комерцію" № 675-VII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 цього Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначав, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постановах Верховного суду від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частинами першою та третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що 07 березня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства був укладений договір №4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 22 500,00 грн., які зобов`язався повернути у строк, визначений договором, та сплатити проценти за користування грошима.
Ознайомлення з умовами договору та його підписання позичальником відбулося в електронному вигляді: відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який ОСОБА_1 використав, як підтвердження підписання кредитного договору. Також за допомогою використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором 67948, 07 березня 2024 року ОСОБА_1 підписав погоджений сторонами графік платежів та паспорт споживчого кредиту.
Отже, підписавши кредитний договір, Додаток № 1 (графік платежів) та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором в порядку передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та погодився з умовами договору, при укладенні якого сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а тому доводи скаржника про те, що електронний договір та паспорт споживача не містить його особистого підпису, не заслуговують на увагу у зв`язку з їх недоведеністю.
Колегія суддів зауважує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля через особистий кабінет, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних та допустимих доказів на спростування обставин укладення позичальником кредитного договору від 07 березня 2024 року суду не надано.
Наданими сторонами доказами у справі підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконав, погашення заборгованості не здійснював, а тому суд першої інстанції правильно констатував, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 22 500, 00 грн.
Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою та немає прав на відкриття карткових рахунків, то перерахування кредиту було здійснено 07 березня 2024 року за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 , яка була зазначена ОСОБА_1 у заявці на отримання коштів. Факт переказу коштів та їхнє зарахування на особовий рахунок позичальника підтверджений листом ТОВ «Пейтек Україна» від 01 листопада 2024року.
В ході розгляду справи відповідач, будучи власником карткового рахунку та маючи повний та безперешкодний доступ до інформації по рахунку, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не спростував доводи позивача про надання (видачу) йому кредитних коштів. За наведених обставин колегія суддів визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги в частині неотримання позичальником суми кредиту. 
З цих же підстав апеляційний суд критично оцінює посилання скаржника про ненадання позивачем виписки по картковому рахунку, як первинного бухгалтерського документа у розумінні приписів статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже картковий рахунок первісним кредитором не відкривався, позивач немає доступу до карткового рахунку відповідача. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами у період з 07 березня по 25 жовтня 2024 року включно, із застосуванням протягом строку з 07 березня по 05 квітня 2024року процентної ставки у розмірі 1,63%/день та з 06 квітня по 25 жовтня 2024року - процентної ставки 2,5%/день. Згідно розрахунку загальний розмір заборгованості по процентах за договором №4452425 від 07 березня 2024 року за період з 07 березня по 25 жовтня 2024 року включно, склав 131 062,65 грн. 
25 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» набуло право грошової вимоги до відповідача. Позивач в межах строку кредитування здійснив нарахування процентів за процентною ставкою 2,5% за період з 26 жовтня 2024 року по 27 лютого 2025 року в розмірі 70 312,50грн.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цим Законом було внесено зміни та доповнення до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, статтю 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати. До кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті.
Оскільки договір № 4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений 07 березня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідачки не могла перевищувати 1 %.
При цьому, положення частини 5 статті 8 Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування», внесені згідно із Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, не вказують на недійсність або нікчемність умов договору про надання споживчого кредиту, яким передбачаються умови про нарахування кредитором процентів за користування кредитом в розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1 %). Вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором про споживчий кредит, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження.
Укладаючи договір №4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 березня 2024 року, сторони визначили розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. 
З огляду на оплатний характер договору про споживчий кредит, суд першої інстанції мав врахувати обмеження, визначені частиною 5 статті 8 Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» та пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» та здійснити перерахування розміру процентів за користування, які були нараховані ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за користування кредитом.
Підстави для застосування зниженою процентної ставки на рівні 0,1% за кожен день користування коштами протягом усього строку дії кредитного договору відсутні.
Отже, відповідно до положень договору №4452425 від 07 березня 2024 року та вказаних вище вимог закону розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати процентів становить 103 500,00грн:
-за період з 07 березня по 05 квітня 2024 року - 11 002,50 грн (22 500 х 1,63% (пункт 1.4.2 договору) х 30 днів);
-за період з 06 по 21 квітня 2024 року - 9000,00 грн ( 22 500 х 2,5% (пункт 1.4.1 договору х 16 днів); 
-за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року – 40 500,00 грн. (22 500 х 1,5% х 120 днів);
-за період з 20 серпня 2024 року по 27 лютого 2025 року – 43200,00 грн. ( 22 500 х 1% х 192 днів).
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру стягнутих зі ОСОБА_1 на користь позивача процентів за договором №4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 березня 2024 року, зменшивши присуджений до стягнення загальний розмір процентів з 201 375,15 грн до 103 500,00 грн. 
Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19, провадження № 61-8593св21).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одним з випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
У справі, що переглядається встановлено, що 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №25/10/2024, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за кредитним електронним договором №4452425.
Твердження скаржника про те, що позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»не доведено набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором у зв`язку з відсутністю доказів сплати фактором коштів на виконання умов договору факторингу спростовуються долученою до позову платіжною інструкцією №3475 від 01 листопада 2024 року. 
Перехід до позивача прав вимоги до ОСОБА_2 підтверджений витягом з реєстру боржників від 25 жовтня 2024 року, який завірений представником позивача у передбаченому законодавством порядку. Реєстр боржників до договору факторингу від 25 жовтня 2024 року містить відкриту інформацію лише відносно відповідача. Закриття позивачем інформації з реєстру щодо інших боржників, відносно яких відбулася уступка права вимоги за договором факторингу, відповідає межам розгляду цієї справи. Отже, доводи скаржника про надання позивачем незаповнених (чистих) аркушів з реєстру слід визнати неприйнятними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про неспівмірність стягнутих судом першої інстанції на користь позивача судових витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом у розмірі 10 000,00грн., щодо категорії справи, предмету спору, велику кількість подібних справ про стягнення заборгованості за кредитним договором, які перебувають на розгляді суду, за участі адвоката, який представляє інтереси товариства.
З матеріалів справи встановлено, що інтереси ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в суді першої інстанції були представлені адвокатом Столітнім М.М. на підставі договору №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року (а.с.95-96).
Згідно рахунку-фактури від 27 лютого 2025 року за надання правової допомоги вартість наданих адвокатом послуг становила 10 000,00 грн. та містить повний опис проведених адвокатом робіт у справі, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та їх вартість (а.с.40).
Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Ураховуючи предмет спору, ціну позову та складність справи, доведеність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованість, необхідність та співмірність з урахуванням характеру спірних правовідносин, обсягу наданих правничих послуг, співмірність визначеного сторонами розміру гонорару середньоринковими розцінками на правничі послуги, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на неспівмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00грн., за відсутності поданого відповідачем розрахунку цих послуг, який на його думку мав відповідав вартості наданих адвокатом позивача послуг з правничої допомоги. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи встановлені у справи фактичні обставини, дослідивши надані докази та норми права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 листопада 2025 року в частині присуджених до стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» процентів за договором №4452425 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 березня 2024року та залишення без змін рішення суду в іншій частині.
Щодо розподілу судових витрат 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_1 кредитної заборгованості у загальному розмірі 223 875,15 грн та за подання позовної заяви сплатило судовий збір в розмір 2 422,40 грн (а.с.1).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог (46%), то стягненню зі ОСОБА_1 на користь товариства підлягають витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1114,30 грн. (2422,40 х 46% / 100%).
В порядку перерозподілу судових витрат у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за необхідно визначити суму витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 4 600 грн (10 000,00 грн х 46%/100%).
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 4542,00грн. (а.с.137) У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги (54%) з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 452,68 грн (4 542 х 54%/100%).
Також зі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 680,00 грн (8 000грн х 46% /100%), які документально підтверджені.
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення зі  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» різниці судових витрат у справі в загальному розмірі 6 941,62 грн (1114,30 + 4600 +3680 – 2452,68), з приводу чого рішення суду в частини розподілу судових витрат підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 листопада 2025 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості по процентам за користування кредитними коштами змінити, зменшивши присуджений до стягнення загальний розмір процентів за кредитним договором №4452425 від 07 березня 2024 року з 201 375, 15 грн. (двісті одна тисяча триста сімдесят п`ять гривень) 15 коп. до 103 500,00грн. (сто три тисячі п`ятсот гривень) 00 коп.
В іншій частині рішення суду щодо стягнення заборгованості за договором залишити без змін.
Це ж рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судових витрат у справі змінити, зменшивши розмір, який підлягає стягненню з 12 422, 40 грн. (дванадцяти тисяч чотириста двадцять дві гривні) 40 коп. до 6 941, 62 грн. (шести тисяч дев`ятсот сорока одна гривня) 62 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді:           Л.В. Базіль

С.В. Радченко