Номер провадження: 33/813/1147/26
Номер справи місцевого суду: 501/1195/26 
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,
осіб, які взяли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції:
- адвоката Костенка Олександра Миколайовича,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Костенка Олександра Миколайовича на постанову судді Чорноморського міського суду Одеської області від 27 квітня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 592419 від 16.02.2026 року, водій ОСОБА_1 15.02.2026 року о 23:30 год. у м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1 в порушення п. 2.9 «а» ПДР керував автомобілем MAN д. н. з. НОМЕР_1 з напівпричіпом Wellton д. н. з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру Драгер 6810, результат якого становить 0,95 ‰, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Чорноморського міського суду Одеської області від 27 квітня 2026 року накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,0 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Костенко Олександр Миколайович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Чорноморського міського суду Одеської області від 27 квітня 2026 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановляючи рішення у справі суд першої інстанції помилково не взяв до уваги лікарняний сторони захисту (у зв`язку з хірургічним втручанням), що фактично позбавило сторону захисту права бути заслуханим, а особу, що притягається до адміністративної відповідальності права на справедливий суд та належних захист, та відповідно зробив не достовірні висновки про зловживання процесуальними правами стороною захисту, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є незаконною через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.
Окрім цього, наявний в матеріалах справи відеозапис не містить: 1) факту зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 у відповідності та з підстав передбачених Законом України «Про Національну поліцію»; 2) факту перебування ОСОБА_1 за кермом даного транспортного засобу; 3) озвучення поліцейським суті скоєного 15.02.2026 року ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відповідності до норм Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 та зареєстрованої в МЮ України від 10.11.2015 року за №1408/27853; 4) виявлення та належного фіксування факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в тому числі 15.02.2026 року в м. Чорноморськ (Іллічівськ) по вул. Промислова, 1, Одеська область, в стані алкогольного сп`яніння, що стало б підставою для проведення огляду на стан сп`яніння та притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП КУпАП, Інструкції у відповідності до норм з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 та зареєстрованої в МЮ України від 10.11.2015 року за №1408/27853. 
Вказане свідчить про відсутність відомостей про першу обставину об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП транспортним засобом, тобто виконання функцій «водія», а саме керування.
Будь-яких інших доказів, що підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять. Свідки при документуванні правопорушення не залучалися. Тобто, долучений працівником поліції відеозапис унеможливлює суд «поза розумним сумнівом» дійти переконання про наявність в діях ОСОБА_1 такої обставини, як «керування транспортним засобом», що становить об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того з відеозапису 0000000_00000020260215234332_0014, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається наявність порушення вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, оскільки поліцейським не повідомлено ОСОБА_1 законні підстави для проходження огляду на стан сп`яніння, порядок проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, та не повідомлено підстави за яких ОСОБА_1 може бути направлено до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та не забезпечили його доставку до такого закладу, у зв`язку з відсутністю факту відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
Після проходження огляду, результат склав 0.95%. На запитання поліцейського чи згоден ОСОБА_1 з результатами огляду, останній не встиг відповісти, оскільки працівник поліції розпочав розмову своїм колегою. Враховуючи, що на відеозаписі не зафіксована згода ОСОБА_1 з результатами тесту зі , поліцейський зобов`язаний був запропонувати пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, однак такої пропозиції на відеозаписі не зафіксовано.
Досліджуючи наявні у матеріалах справи відеозаписи, суд першої інстанції не взяв до уваги, що він не є безперервним, не відображає повної фіксації події, оскільки не містить відеофіксацію в період часу з 23 год. 30 хв. 00 с . (час вчинення правопорушення згідно протоколу) по 23 год. 43 хв. 34 с. , а також з 23 год. 47 хв. 21 с . по 00 год. 34 хв. 45 с . В цей час боді-камера працівника поліції не була увімкнена.
Із наданих відеозаписів з нагрудного відеореєстратора працівника поліції встановлено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейським не було дотримано вимоги ч.2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за N 1395 , ст. 256 , 268 КУпАП , а саме: не роз`яснено прав та обов`язків, які має особа, відносно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, в тому числі право на професійну правничу допомогу, передбачене ст. 59 Конституції України, що в свою чергу призвело до невірного розуміння особою, що притягається до адміністративної відповідальності, своїх прав та обов`язків та позбавило його права на захист, а також невірне розуміння змісту процесуальних документів та їх наслідків.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника апелянта, який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Апеляційний суд погоджується щодо винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідності, проте щодо судового розгляду в суді першої інстанції вважає за необхідне зазначати наступне.
Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 592419 від 16.02.2026 року, водій ОСОБА_1 15.02.2026 р. о 23:30 год. у м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1 в порушення п. 2.9 «а» ПДР керував автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом Wellton д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру Драгер 6810, результат якого становить 0,95 ‰, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно роздруківки (чеку) тесту з газоаналізатора Драгер 6810, з якого встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 поліцейськими проведений 15.02.2026 року о 23-46 год. з використанням спеціального технічного засобу, а саме газоаналізатора Драгер 6810. Тест № 3757 показав, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду: 0.95 ‰. 
Як вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведений за допомогою газоаналізатора Драгер 6810, прилад № ARBF-0405, у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння. Результат огляду на стан сп`яніння склав 0.95 ‰. 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 наданих на місці події, він 15.02.2026 року приблизно о 22:30 год. керував транспортним засобом MAN д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом Wellton д.н.з. НОМЕР_2 . По вулиці Перемоги та заїжджаючи продув алкотестер Драгер, який показав 0.95 ‰, так як перед цим він вживав пиво, рухався у зв`язку з необхідністю.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів дослідженням яких встановлено, що такі відеозаписи стосуються події, що мала місце 15.02.2026 року, за участі ОСОБА_1 . Відеозаписами зафіксовано вже безпосереднє встановлення особи ОСОБА_1 , проходження процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Драгер, на що ОСОБА_1 погодився та прошов огляд, результат склав 0.95 ‰., заперечень щодо отриманого результату не висловив, підтвердив вживання алкогольних напоїв. У зв`язку з чим, працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного. 
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
З положень ст. 266 КУпАП вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
Аналогічні положення, але з більш детальним врегулюванням дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі – Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735).
Зокрема, положення п. 2, 3, 5 Порядку № 1103 встановлюють, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. 
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). 
Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
Положенням п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
За приписами п. 3 - 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. 
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026) передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 15.02.2026 року, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи відеозаписи не є безперервними, не відображають повної фіксації події, оскільки не містить відеофіксацію в період часу з 23 год. 30 хв. 00 с . (час вчинення правопорушення згідно протоколу) по 23 год. 43 хв. 34 с. , а також з 23 год. 47 хв. 21 с . по 00 год. 34 хв. 45 с., апеляційний суд зазначає наступне.
За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Щодо безперервності наданого відеозапису, то він є повністю безперервним у частині фіксації вимог співробітника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, проходження водієм такого огляду та ознайомлення зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, тобто у частині, яка має ключове доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В цьому контексті суд звертає увагу на те, що пунктом 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 передбачена безперервність здійснення відеозапису під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків.
Між тим, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксації адміністративних правопорушень, складання протоколів про адміністративні правопорушення та направлення відповідних матеріалів до суду не передбачено обов`язковості надавання усього відеозапису, здійсненого у ході виконання поліцейським своїх службових обов`язків. При цьому переривання відеозапису для складання протоколу або інших дій, не пов`язаних із безпосереднім спілкуванням поліцейських із водієм чи іншими учасниками, не є процесуальним порушенням, яке б призвело до беззаперечної неналежності такого відеодоказу.
Факт ненадання фрагментів відеозапису, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.
На думку суду, долучені до протоколу файли відеозаписів, на яких зафіксовані події спілкування із ОСОБА_1 , проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські, є послідовними і безперервними у часі, та об`єктивно доводять факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та невиконання вимог пункту 2.9а ПДР. Відтак, зазначені доводи апелянта є безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не містить факту керування та зупинки транспортного засобу, так і будь-яких інших доказів, що підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом, матеріали справи не містять, спростовуються матеріалами справи в сукупності, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 592419 від 16.02.2026 року, який підписано ОСОБА_1 без всяких зауважень, а графі пояснення вказав «згоден», письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких підтверджено, що він керував транспортним засобом, відеозаписом, де в ході спілкування з працівником поліції, ОСОБА_1 не заперечував керування транспортним засобом напередодні їх зупинки, без всяких заперечень пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою пристрою Драгер, як водій, і не заперечував протягом всієї відеофіксації щодо не керування ним транспортним засобом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на запитання поліцейського чи згоден ОСОБА_1 з результатами огляду, останній не встиг відповісти, оскільки працівник поліції розпочав розмову своїм колегою, враховуючи, що на відеозаписі не зафіксована згода ОСОБА_1 з результатами тесту, поліцейський зобов`язаний був запропонувати пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, однак такої пропозиції на відеозаписі не зафіксовано, апеляційним судом відхиляються, оскільки ОСОБА_1 після проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою пристрою Драгер, результат якого склав 0.95 ‰, не виказав належним чином заперечення щодо отриманого результату або вимоги проїхати в медичний заклад. Після отримання результату огляду, в контексті оглянутої з відеозапису розмови працівника поліції з ОСОБА_1 вбачається його згода з таким результатом, що підтверджується також іншим доказами, які містяться в матеріалах справи (поясненнями у відповідній графі протоколу де зазначив «згоден»). 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейським не було дотримано вимоги ч.2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за N 1395 , ст. 256 , 268 КУпАП , а саме: не роз`яснено прав та обов`язків, які має особа, відносно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, спростовується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 592419 від 16.02.2026 року, де стоїть підпис ОСОБА_1 в графі ознайомлення з правами передбаченими ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України.
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги про те, що постановляючи рішення у справі суд першої інстанції фактично позбавив сторону захисту права бути заслуханим, а особу, що притягається до адміністративної відповідальності права на справедливий суд та належний захист.
Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Статтею ст.268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2026 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Костенко Олександром Миколайовичем було подано до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні , оскільки 17.04.2026 року стороні захисту було здійснено оперативне втручання та встановлено лікування з 17.04.2026 по 26.04.2026 року включно, яке було продовжено з 27.04.2026 по 01.05.2026 року. До клопотання було долучено докази на підтвердження вказаних обставин (лікарняний лист).
Судом першої інстанції мотивовано відмову у відкладенні розгляду справи, як «лікарняний захисника не є поважною причиною та свідчить про зловживання». 
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та подальшим розглядом справи без участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та врахування його позиції, враховуючи що клопотання про відкладення розгляду справи захисником було подане вперше, докази на підтвердження вказаних обставин (лікарняний лист), були надані, а загроза пропуску строку накладення адміністративного стягнення не була наявна, оскільки такий строк мав закінчиться 16.02.2027 року. 
Відкладення судового засідання, яке відбулось до вказаної дати – 02.04.2026 року відбулось у зв`язку з тим, що судом не було належним чином відредаговано на клопотання адвоката Костенка О.М. про ознайомлення з матеріалами справи для можливості здійснювати захист ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема судом не було внесено додаткових відомостей про захисника, як учасника справи, що унеможливило доступ захисника до електронної справи та переведення в електронну форму процесуальних та інших документів по справі, які надійшли у паперовій формі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги процесуального законодавства щодо розгляду справи, наслідком чого стало порушення вимог ст.268 КУпАП.
Таким чином постанову районного суду не можна визнати законною і вона підлягає безумовному скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нової постанови.
Згідно ст.294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.
Так, за результатом апеляційного розгляду, суд дійшов висновку, що докази скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, є належними і допустимими та в своїй сукупності достатньо підтверджують вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Частиною першою статті 130 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення, що наведене в диспозиції цієї статті для водіїв передбачене стягнення у виді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, судом не встановлено, і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, який, на думку суду, є достатнім для виправлення порушника і попередження вчинення ним нових правопорушень.
В порядку ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Костенка Олександра Миколайовича – задовольнити частково. 
Постанову судді Чорноморського міського суду Одеської області від 27 квітня 2026 року – скасувати та прийняти нову постанову.
Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,0 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 11.06.2026 року.

Суддя Одеського апеляційного суду    О.М. Таварткіладзе