ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 червня 2026 року м. Житомир  
справа № 240/1623/26
категорія 112010203
Житомирський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Горовенко А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фону в Хмельницькій області №064250011754 від 17.12.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» з 17 грудня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Однак, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу відмовили у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено проживання заявника у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки станом на 01.01.1993.
Позивач, вважаючи що має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.
Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування своїх доводів відповідач вказує, що 11.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо призначення дострокової пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Зазначає, що за результатами розгляду поданої заяви прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії згідно статті 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.
Вказує, що до періодів проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 26.04.1986 по 01.07.1991, відповідно до довідки від 25.11.2025 №323/08-07/2, оскільки населений пункт село Білошиці Коростенського району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Крім того, зазначає, що протягом зазначеного періоду позивач навчався в м.Коростишів, яке не відноситься до зони радіологічного контролю та проходив строкову військову службу в військовій частині, про місце дислокації якої документи відсутні.
На думку відповідача, рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно Закону № 796-XII є правомірним, а питання призначення та виплати пенсій є дискреційними повноваженнями Пенсійного фонду України, наданими йому для здійснення своїх адміністративних функцій.
Відповідно до ухвали суду від 11 лютого 2026 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.
Згідно з ухвалою суду від 11 лютого 2026 року клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залучення співвідповідача в адміністративній справі №240/1623/26 задоволено, та залучено як співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений судом в ухвалі суду від 11.02.2026, та нормами чинного законодавства, не надіслало до суду відзив на позовну заяву.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_1 потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), видане 28.01.1994.
Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 13.05.1996, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11 грудня 2025 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та 17.12.2025 прийнято рішення №064250011754 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.
У зазначеному рішенні вказано, що вік заявника (на момент звернення) становить 55 років 1 місяць 12 днів, страховий стаж особи становить 38 років 8 місяців 13 днів.
Вказано, що особа станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 5 місяців 29 днів, та всього у вказаній зоні заявник прожив - 8 років 9 місяців 24 дні.
Також зазначено, що до періодів проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 26.04.1986 по 01.07.1991, відповідно до довідки від 25.11.2025 №323/08-07/2, оскільки населений пункт село Білошиці Коростенського району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Крім того, протягом зазначеного періоду заявник навчався в м. Коростишів, яке не відноситься до зони радіологічного контролю та проходив строкову військову службу в військовій частині, про місце дислокації якої документи відсутні.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2 від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV.
В той же час, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №769-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII, Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 зазначеного Закону №796-ХІІ встановлено, зокрема, що:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною 3 статті 55 Закону №796-ХІІ прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Згідно з пунктом 13 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про прокуратуру" та цього Закону, призначається одна пенсія за вибором особи. Порядок фінансування пенсій, призначених відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлюється зазначеними законами.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали та територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-ХІІ.
Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.
Спір у цій справі, зокрема, виник з питання щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення та відповідно його права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
З оскаржуваного рішення слідує, що позивачу зокрема не зараховано період з 26.04.1986 по 01.07.1991, відповідно до довідки від 25.11.2025 №323/08-07/2, оскільки населений пункт село Білошиці Коростенського району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Згідно з довідкою, виданою Ушомирською сільською радою Коростенського району, Житомирської області від 25.11.2025 №323/08-07/2, ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 01.07.1991 та з 12.07.2000 по даний час (момент видачі довідки) зареєстрований та проживає в с. Білошиці Коростенського району Житомирської області, яке згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 відносилося до 01.01.2015 до зони посиленого радіологічного контролю. 
Відповідно до довідки про періоди проживання на території, яка згідно з Постановою КМУ №106 від 23.07.1991, віднесена до зони гарантованого добровільного відселення, виданої Відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради 24.11.2025 №16202, ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в Житомирській області, Коростенського району:
- з 03.07.1991 по 25.02.1994 по АДРЕСА_1 ;
- з 25.02.1994 по 25.04.2000 по АДРЕСА_2 . 
Відповідач у своєму відзиві вказує, що до періодів проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 26.04.1986 по 01.07.1991, відповідно до довідки від 25.11.2025 №323/08-07/2, оскільки населений пункт село Білошиці Коростенського району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, а також протягом зазначеного періоду позивач навчався в м. Коростишів, яке не відноситься до зони радіологічного контролю та проходив строкову військову службу в військовій частині, про місце дислокації якої документи відсутні.
Позивач у своїй позовній заяві зокрема вказує, що має статус потерпілої особи 3-ї категорії, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_1 від 28.01.1994, та наголошує на тому, що у даному посвідченні чітко зазначено, що станом на 01.01.1993 він проживав в зоні добровільного гарантованого відселення не менше 3-х років.
Водночас, суд зазначає, що аналізуючи положення абзацу другого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, Верховний Суд у постанові від 28.05.2025 у справі №460/658/24 виснував, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Відповідно до ч.5 статті 242 КАС України суд під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд встановив, що позивач належить до осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи, однак наявність посвідчення відповідної категорії не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.
Як слідує з матеріалів справи, позивач у період з 01.09.1985 по 25.06.1989 навчався в Коростишівському педагогічному училищі, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 22.08.1991, а також копією диплому серії НОМЕР_4 від 28.06.1989.
Відповідно до архівної довідки від 15.12.2025 №332/25, виданої Коростишівським педагогічним фаховим коледжем імені І.Я. Франка, ОСОБА_1 був зарахований на І-й курс денної форми навчання Коростишівського педагогічного училища імені І.Я. Франка 01.09.1985, та 28.06.1989 був відрахований з педагогічного училища у зв`язку з закінченням повного курсу навчання.
Крім цього вказано, що згідно з графіком навчального процесу закладу освіти канікули тривали: 
- від 31.12.1985 - 11.01.1986 (зимові канікули);
- від 23.06.1986 - 31.08.1986 (літні канікули);
- від 31.12.1986 - 09.01.1987 (зимові канікули);
- від 20.06.1987 - 31.08.1987 (літні канікули);
- від25.12.1987 - 10.01.1988 (зимові канікули);
- від 27.06.1988 - 31.08.1988 (літні канікули);
- від 26.12.1988 - 08.01.1989 (зимові канікули).
Суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, за змістом яких оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду.
Законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова №106).
Суд зазначає, що період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення.
Відповідно до Постанови №106, м. Коростишів не включене у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і не віднесений до зони гарантованого добровільного відселення.
Суд наголошує, що при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог чинного законодавства необхідною умовою для застосування положень статті 55 Закону №796-XII є факт постійного проживання або роботи у радіаційнозабрудненій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. Короткотермінове перебування на радіаційнозабрудненій території не може свідчити про постійне проживання на цій території в розумінні статті 55 Закону №796-XII.
Таким чином, суд погоджується з висновком відповідача про те, що період навчання позивача в Коростишівському педагогічному училищі імені І.Я. Франка з 01.09.1985 по 28.06.1989 не може бути зарахований до періоду проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення.
Щодо не зарахування відповідачем періоду проходження позивачем військової служби, оскільки відсутні відомості про місце дислокації військової частини, то суд зазначає наступне.
Відповідно до запису №2, що міститься у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 22.08.1991, позивач у період з 29.06.1989 по 27.05.1991 проходив військову службу в рядах Радянської армії.
Так, згідно з інформацією, що зазначена у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 29.06.1989, позивач дійсно проходив військову службу у період з 29.06.1989 по 27.05.1991.
Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі №572/245/17 та від 17.06.2020 у справі №572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
У постанові від 19.09.2019 у справі №556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно з яким виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Водночас доказів того, що позивач проходив військову службу саме на території, яка відноситься до зони радіоактивного забруднення, позивачем не надано.
Таким чином, суд погоджується з висновком відповідача про те, що період проходження позивачем військової служби з 29.06.1989 по 27.05.1991 не підлягає врахуванню до періоду проживання на території гарантованого добровільного відселення.
Отже загальний термін проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, з урахуванням виключення періодів навчання позивача (01.09.1985 по 28.06.1989) та проходження ним військової служби (29.06.1989 по 27.05.1991), становить 1 рік 5 місяців 29 днів, що є недостатнім для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області були відсутні підстави для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ за його заявою від 11.12.2025, а тому прийняте відповідачем рішення від 17 грудня 2025 року №064250011754 про відмову у призначенні пенсії за віком є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29005, код ЄДРПОУ 21318350) та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 29 червня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко