ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Чернівці Справа № 600/6107/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення № 977130151414 від 09.09.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати йому пенсію з урахуванням надбавки реабілітованим особам у відповідності до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підвищити розмір пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком починаючи з 29.04.2025, та врахувати додатково час вказаний в рішенні комісії тримання під вартою та зарахувати в потрійному розмірі до трудового стажу і здійснити в цій частині перерахунок в зв`язку із збільшенням трудового стажу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно статті 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" позивач визнаний реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням. Як наслідок, позивач вважає, що має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", зокрема: підвищення до пенсії передбачене пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області відмовило у здійсненні перерахунку пенсії, позивач вважає рішення протиправним та таким, що порушує його права.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – відповідач) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначало, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. На думку відповідача, розмір пенсії, який отримує позивач не дає підстав для його перерахунку та виплати згідно позовних вимог.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно рішення Національної комісії з реабілітації від 29.04.2025, позивача визнано реабілітованим.
Із змісту Висновку Національної комісії з реабілітації про визнання особи, репресованої за рішенням позасудового репресивного органу, реабілітованою, видно, що після народження позивач з матір`ю ОСОБА_2 (Тустановська) – ОСОБА_3 перебував повторно під вартою з 28.07.1949 до 02.02.1951. У зв`язку з вищевикладеним, Національною комісією з реабілітації встановлено, що позивач підлягає визнанню реабілітованим на підставі п. 1 ст. 1-2, п. 2 ст. 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», як особа, яка зазнала репресій у формі позбавлення волі за рішенням позасудового органу.
Відповідно до посвідчення встановленої форми, позивач має пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
01.09.2025 відповідачем проведено позивачу перерахунок пенсії за віком та встановлено надбавку як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано на підставі п.п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 в розмірі 54,40 грн, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії № 977130151414 від 09.09.2025. 
15.10.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій просив перерахувати пенсію з урахуванням надбавки реабілітованим особам у відповідності до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підвищити розмір пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком починаючи з 29.04.2025, а також врахувати додатково час вказаний в рішенні комісії тримання під вартою та зарахувати в потрійному розмірі до трудового стажу та також здійснити в цій частині перерахунок в зв`язку із збільшенням трудового стажу. 
Листом від 20.11.2025 вх. № 6026-5689/Т-17/8-2400/25 відповідач відмовив позивачу в перерахунку нарахування підвищення до його пенсії за п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, оскільки проведення перерахунку пенсії згідно поданої заяви чинним законодавством не передбачено. 
Крім того, в листі зазначено, що надбавка як реабілітованій особі в розмірі 54,40 грн встановлена до пенсійної виплати з 01.09.2025 відповідно до заяви від 28.08.2025 в строки визначені ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Правові підстави для її виплати в іншому розмірі та з більш раннього часу, відсутні.
Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Відповідно до ст. 1 Закону України № 962-XII від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (в первинній редакції) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:
- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";
- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;
- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 2353-XII від 15.05.1992).
Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.
Законом України № 2325-VIII від 13.03.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" були внесені ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.
Так, серед іншого, змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону, визнано такою, що втратила чинність постанова Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".
Зміни набули чинності 05.05.2018.
Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-XII.
Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Статтею 4 цього Закону передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Згідно з п. 2.13 постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Постанова № 22-1), за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно з п. 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" (далі - Постанова № 654) визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
Стаття 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України № 966-XIV від 15.07.1999 "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.
Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу, а не п. п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", оскільки останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом під час вирішення наведеного спору.
Отже, вирішуючи наведений спір, суд на підставі аналізу співвідношення п.п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 та п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.
Судом встановлено, що згідно рішення Національної комісії з реабілітації від 29.04.2025 та Висновку Національної комісії з реабілітації про визнання особи, репресованої за рішенням позасудового репресивного органу, реабілітованою, позивача визнано реабілітованим на підставі п. 1 ст. 1-2, п. 2 ст. 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», як особу, яка зазнала репресій у формі позбавлення волі за рішенням позасудового органу.
Відповідно до посвідчення встановленої форми, позивач має пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Відтак, позивач є особою, яка знала репресій та визнаний реабілітованим. 
У відзиві відповідач не заперечував, що позивач є репресованою особою, яку в подальшому було реабілітовано. Разом з тим, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах позивачу необхідно виплачувати надбавку як реабілітованій особі на підставі Постанови № 654 у розмірі 54,40 грн, яка йому встановлено з 01.09.2025. 
За таких обставин та з огляду на наведені вище норми, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність відмови відповідача у призначенні та виплаті позивачу підвищення пенсії згідно п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону № 1788-XII.
Беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, як репресована особа, яку в подальшому було реабілітовано.
Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії позивачу як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом "г" ст. 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 50 % від мінімальної пенсій за віком - є протиправними, тому право позивача на перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача.
Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати рішення № 977130151414 від 09.09.2025, оскільки в даному випадку вона не забезпечує ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача. 

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача врахувати додатково час вказаний в рішенні комісії тримання під вартою та зарахувати в потрійному розмірі до трудового стажу і здійснити в цій частині перерахунок в зв`язку із збільшенням трудового стажу, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 6 Закону № 962-XII, в редакції до 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
В редакції Закону №2325-VIII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Тобто, вказаними змінами передбачено надання пільг всім реабілітованим відповідно до Закону № 962-XII громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.
Відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, законодавством передбачено зарахування реабілітованим особам до стажу роботи час тримання під вартою в потрійному розмірі.
Разом з тим, системний аналіз положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надає суду підстави для висновку, що такими закріплено саме порядок обчислення стажу роботи (трудового стажу) для призначення пенсій, а оскільки позивач у період перебування під вартою з матір`ю був малолітньою особою, то відповідно у цей період трудового стажу не набув, тому правові підстави для пільгового обчислення стажу у потрійному розмірі за час знаходження позивача під вартою відсутні.
Аналогічні висновки щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладено в постанові Верховного Суду від 31.12. 2024 у справі № 500/3332/23.

Стосовно дати, з якої позивачу має бути проведено перерахунок та виплату пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та приписів Порядку №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Право на перерахунок пенсії реалізується особою на підставі власного волевиявлення шляхом подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви.
Згідно із ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною 3 статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 84 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що 28.08.2025 позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії як реабілітованій особі. За наслідками розгляду даної заяви, 01.09.2025 відповідачем проведено позивачу перерахунок пенсії за віком та встановлено надбавку як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано на підставі п.п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 в розмірі 54,40 грн, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії № 977130151414 від 09.09.2025.
Оскільки за перерахунком пенсії позивач звернувся до відповідача 28.08.2025, тому перерахунок пенсії позивачу необхідно проводити з 01.09.2025 (з першого числа наступного місяця), а не з 29.04.2025, як зазначає позивач.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. 
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Враховуючи часткове задоволення позову, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 – 77, 90, 134, 241 - 246, 250 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не проведення ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту “г” частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з підвищенням в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту “г” частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.09.2025.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судовий збір в сумі 605,60 грн.
5. В іншій частині позову відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 

Повне найменування учасників процесу:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 40329345).

Суддя В.К. Левицький