Справа № 199/14660/25
Провадження № 2-др/202/33/26 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в е)

08 травня 2026 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Добропільський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів,
У С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Ресенчук О.Ю. звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 16 квітня 2026 року позов задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим Артемом Анатолійовичем та зареєстрований у реєстрі за № 7012, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 319 521 грн 97 коп, а також стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 42 606 грн 73 коп та витрати по сплаті судового збору в розмір 1937 грн 92 коп.
Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України судом було призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл таких витрат. 
У встановлений строк представником позивача – адвокатом Ресенчук О.Ю. були подані відповідні докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 19 500 грн.
Так, у своїй заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 500 грн, яка полягала у супроводі судового процесу – 17 000 грн та участі адвоката в одному судовому засіданні – 2500 грн. 
У судове засідання 01 травня 2026 року сторони не з?явилися.
Представником позивача було подана заява про проведення судового розгляду без її участі.
В свою чергу, відповідач – АТ КБ «ПриватБанк» був повідомлений про дату та час судового засідання, явку свого представника не забезпечив. 
Водночас у своєму відзиві на позов АТ КБ «ПриватБанк» вважало, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними та недоведеними, у зв`язку з чим просить зменшити витрати на правничу або залишити заяву позивача про їх стягнення без задоволення. 
Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).
Розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. 
Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини 1-6 статті ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому частиною 1-5 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання таких вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, у вищезгаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблений висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. 
Таким чином, для визначення суми відшкодування судових витрат на правничу допомогу суд має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Окрім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палата Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 922/1964/21, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Разом із тим, ч. 1, 2 ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Тож, з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Логічно, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Крім того, кодекс не зазначає конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. 
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Отже, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення, - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Що ж до доведення неспівмірності, то у випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
У своїй заяві від 21.04.2026 представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 500 грн.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 04.08.2025 № 37/2025, укладений між адвокатом Ресенчук О.Ю. та ОСОБА_1 , копію акта приймання-передачі наданих послуг від 27.10.2025 № 37/2025, копію довідки від 27.10.2025 № 37/2025 про отримання адвокатом гонорару в сумі 17 000 грн, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 16.04.2026 № 37/2025, довідку від 16.04.2026 № 37/2025 про отримання адвокатом гонорару в сумі 2 500,00 грн.
Зокрема згідно з п. 1.1 Договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення клієнта щодо обумовленої цим договором правничої допомоги, а саме супровід судового процесу щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів.
У пункті 1.2 Договору визначені обсяг та перелік юридичних послуг: підготовка та подання позовної заяви до суду першої інстанції, супровід судового процесу у суді першої інстанції. 
Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3 Договору за правничу допомогу, що надається за цим договором, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар. Розмір гонорару становить 17 000 грн (до гонорару не входить участь у судових засіданнях). Вартість участі адвоката в одному судовому засіданні становить 2500 грн. 
Тобто в укладеному договорі визначено фіксовану суму гонорару адвоката за підготовка та подання позовної заяви до суду першої інстанції, супровід судового процесу у суді першої інстанції, а також за участь адвоката в судовому засіданні. 
Суд вважає доведеним, що у зв`язку з поданням позову та розглядом справи позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з супроводом судового процесу та участю адвоката у судовому засіданні.
Водночас, заперечуючи проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, зокрема вважаючи їх необгрунтованим та неспівмірними, представник відповідача у поданому відзиві не навів доказів неспівмірності таких витрат зі складністю справи, її значенням для сторін, ціною позову, виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), хоча саме на відповідача покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат.
Суд ураховує, що в позовній заяві представником відповідача було зазначено вартість правничої допомогу, яку позивач понесла та/або очікує понести, в розмірі 17 000 грн. 
Суд звертає увагу, що адвокатом було складено та подано до суду позовну заяву на 14 сторінках разом із додатками, в тому числі відповідями на адвокатські запити, які зроблені у зв`язку з необхідністю звернення до суду, подано клопотання про витребування доказів, а також відповідь на відзив. Також адвокат приймала участь у судовому засіданні 16.04.2026. 
На переконання суду, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн відповідають критеріям, визначеним у статті 137 ЦПК України, є розумними, співмірними зі складністю справи, значенням справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг.
Отже, суд вважає, що підстави для зменшення цих витрат відсутні та у зв`язку з задоволенням позову такі витрати підлягають відшкодування позивачу відповідачем.
Разом із тим, суд вважає, що підстав для покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем у зв`язку з участю адвоката в судовому засіданні, в розмірі 2500 грн, немає, оскільки вони не були зазначені у попередньому (орієнтовному) розрахунку і стороною позивача не надано доказів, що вона не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. 
Навпаки зі змісту договору слідує, що позивачем була обізнана про можливість понесення таких витрат, але про них не заявляла. Відтак у стягненні з відповідача таких витрат необхідно відмовити.
Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву представника позивача необхідно задовольнити частково, стягнувши з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д,) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
Додаткове рішення суду може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі скасування основного рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Повний текст рішення складений 08 травня 2026 року.

Суддя Наталія Марченко