Справа №442/3944/26 
Провадження №2/442/1834/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді Павлів З.С., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
встановив:
Стислий виклад позиції позивача.
ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути заборгованість з ОСОБА_1 за кредитним договором №28258 від 09.02.2025 у розмірі 40600 грн. та судові витрати.
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору №28258 від 09.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 , Відповідач отримав кредит у розмірі 7000 гривень, строком на 730 днів (до 09.02.2027), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Таскомбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00% річних).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
Позивач вказує, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору перераховується на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа Відповідача могла отримати кредит на належну йому платіжну картку № НОМЕР_1 після укладення Кредитного договору. 
Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 913186 направлявся Відповідачу 09.02.2025 о 15:55:26 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер ОСОБА_1 , який зазначений у Кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний Відповідачем 09.02.2025 о 15:55:35 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 913186 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти в розмірі 7000 грн були відправлені Відповідачу 09.02.2025 на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Таскомбанк». 
Вказує, що у межах строку кредитування Відповідач зобов`язаний сплачувати Позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Відповідач в порушення умов Кредитного договору не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв?язку з чим виникла заборгованість за Кредитним договором, що має відображення у Розрахунку заборгованості. Позивач звертає стягнення на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 09.02.2025 по 24.02.2026.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №282258 станом на 12.03.2026 становить 40600 грн., з них 26600 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 09.02.2025 по 24.02.2026, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом (365,00% річних) та Графіку платежів, 14000 грн. – штраф за порушення умов Кредитного договору.
Стислий виклад позиції (заперечень) відповідача.
Відповідач, 10.06.2026, подав до суду заяву про часткове визнання позову. Повідомив суд, що неодноразово намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, вважаючи, що сума 45000 грн, з яких 7000 грн складає тіло кредиту, є не справедливою. 
Інші процесуальні дії у справі.
З урахуванням положень ст.187 ЦПК України, 22.05.2026 суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача зроблено відповідний запит за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" та отримано відповідь №2772516 від 22.05.2026 про те, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.05.2026 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом.
09.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №28258. 
Відповідно до п.1.1. Договору, Товариство зобов`язалося надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 7000 грн., а Позичальник – повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з п.1.2. Договору, процентна ставка за користування кредитом становить 1,00% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (365,00% річних). Процентна ставка є фіксованою та застосовується у межах строку, визначеного в п.1.3. Договору.
Як вбачається з п.1.3. Договору, строк надання кредиту та строк дії Договору становить 730 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно з Додатком №1 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів. 
Позивач здійснив переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить відповідачу (п. 1.6).
Відповідно до п.1.12. Договору, продовження строку надання кредиту вказаного в п.1.3. Договору не передбачено.
Згідно із п.2.1. Договору, Товариство має право вимагати від Позичальника повернення Позики, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов?язується у встановлений строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, штрафні санкції та повернути кредит.
Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 Кредитного договору включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
09.02.2025 о 15:55:26 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер ОСОБА_1 , який зазначений у Кредитному договорі та ІТС, було присвоєно одноразовий ідентифікатор 913186, яким він підписав Кредитний договір. 
Як вбачається з листа директора ТОВ «Пейтек» від 11.03.2026 за вих. №20260311-41, ТОВ «Фінансова компанія «Процент» повідомлено, що згідно з договором про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 02.04.2024, укладеного між ними, було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта з маскою НОМЕР_3 від ТОВ «Фінансова компанія «Процент» на суму 7000,00 грн.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №28258 від 09.02.2025, що знаходиться в електронних матеріалах справи, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Процент» становить 47600 грн., з яких 7000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 26600,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 14000,00 грн. - заборгованість за штрафами.
У позові позивачем заявлено вимогу щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом за період з 09.02.2025 по 24.02.2026 у сумі 26600,00 грн. та штрафів у сумі 14000,00 грн.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України)
Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору.
Проте, боржник ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за вищевказаним Кредитним договором.
Щодо частини позовної вимоги про стягнення штрафу за договором у розмірі 14000 гривень, суд зазначає наступне:
З ст.549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідник положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно із п.6. Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. 
Таким чином, норма, зазначена в п.18 Прикінцевих та Перехідник положень ЦК України, та норма, зазначена в п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» суперечить один одному. 
З огляду на таку ситуацію, суд зазначає наступне: 
Закон України «Про правотворчу діяльність» прийнятий з метою впорядкування правотворчої діяльності в Україні, посилення взаємодії між учасниками правотворчої діяльності у процесі підготовки нормативно-правових актів, а також контролю за їх реалізацією, забезпечення участі громадянського суспільства у правотворчій діяльності та якості законодавства України.
Згідно із ч.2 ст.9 Закону України «Про правотворчу діяльність», законодавство України включає: 1) Конституцію України - Основний Закон України; 2) закони; 3) підзаконні нормативно-правові акти.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про правотворчу діяльність», закон - це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України та (або) на всеукраїнському референдумі в установленому Конституцією України та законом порядку, що регулює найбільш важливі суспільні відносини. Закон приймається у формі, зокрема кодексу України.
Згідно із ч.1 ст.11 Закону України «Про правотворчу діяльність», кодекс - це закон, який створений шляхом систематизації норм права, містить загальні засади, на підставі яких комплексно регулює однорідну сферу суспільних відносин, забезпечуючи стабільність правового регулювання.
В ч.2 і ч.3 ст.11 Закону України «Про правотворчу діяльність» заначено, що при прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подає до Верховної Ради України проект закону, що регулює суспільні відносини інакше, ніж кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до кодексу. Такий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до кодексу.
В ч.2 ст.4 Цивільного кодексу України зазначено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Разом з тим, 25 січня 2023 року Верховний Суд у справі №676/47/21 зробив висновок про те, що основним актом цивільного законодавства України с Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов?язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодекси У країни.
Додатково суд вказує, що внесення змін до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України відбулось у зв`язку із прийняттям Закону № 2120-IX від 15.03.2022, а внесення змін до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень «Про споживче кредитування» у зв`язку із прийняттям Закону № 3498-IX від 22.11.2023. 
Таким чином, в даній ситуації застосовуватися мають норми Цивільного кодексу України.
З огляду на вищевказане, стягнення заборгованості за штрафом, що становить 14000 грн. не підлягає задоволенню. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» слід стягнути заборгованість за договором №28258 від 09.02.2025 у розмірі 26600 гривень.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду з даним позовом позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» сплатило судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2662 гривень 40 копійок.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача. 
З врахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1744,33 гривень. 
Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Доказами у справі встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та адвокатом Руденко Костянтином Васильовичем укладено договір про надання правничої допомоги №03/06/2024 від 03.06.2024.
Предметом договору визначено, що виконавець зобов`язується надати Замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснення з правових питань, представництво інтересів замовника в органах державної влади та місцевого самоврядування, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах визначених цим договором.
У п.3.1 договору про надання правничої допомоги №03/06/2024 від 03.06.2024, сторони погодили вартість надання послуг.
З Акту прийому – передачі наданих послуг №103 від 26.01.2026 вбачається, що адвокатом Руденко Костянтином Васильовичем надано ТОВ «Фінансова компанія «Процент» юридичні послуги: складання позовної заяви – 9000 грн., складання адвокатського запиту – 1000 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону за № 5076-VI встановлено, що представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону за № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц).
Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням принципу співмірності позивачу слід відшкодувати 6551,72 грн. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,-
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за договором №28258 від 09.02.2025 у розмірі 26600 (двадцять шість тисяч шістсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 1744,33 (одну тисячу сімсот сорок чотири гривні 33 коп.) сплаченого судового збору та 6551,72 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят одну гривню 72 коп.) понесених витрат на правову допомогу. 
В решті позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», код ЄДРПОУ 41466388, адреса: 03124, м. Київ бульвар Вацлава Гавела, буд.4.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 12.06.2026.

Суддя Павлів З.С.