Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3853/25 
номер провадження 2/695/690/26

15 травня 2026 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Ушакової К.М.
за участю: секретаря судового засідання - Демченко Л.О.,
представника відповідача - адвоката Побиванця Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.07.2014 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено угоду №200059457 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн., із встановленим строком користування з 07.07.2014 по 07.07.2019, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020. Станом на 13.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 30936,19 грн., із яких: 9998,84 грн. - заборгованість за кредитом; 20937,35 грн. - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Постановою від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 визначено зокрема: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПЛЕЯДА» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2; зобов`язати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАГОР» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 не були передані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Так, на примусове виконання вище зазначеної постанови суду за заявами ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від 12.08.2021 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66483131 щодо ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та від 12.08.2021 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66491947 щодо ТОВ «ФК «ФАГОР». На початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (копії документів додаються). Заборгованість відповідача за кредитним договором №200059457 від 07.07.2014 становить у розмірі 40482,55 грн., із яких: сума заборгованості - 30936,19 грн.; сума інфляційних втрат - 6764,64 грн.; сума 3% річних - 2781,72 грн.
Враховуючи вище викладене, просять поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200059457 від 07.07.2014. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором №200059457 від 07.07.2014 у загальному розмірі 40482,55 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
07 січня 2026 року від представника ОСОБА_1 адвоката Побиванця Ю.В. до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що позивачем на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подано до суду виписку по картковому рахунку відповідача за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, відповідно до якої сума заборгованості за кредитом, станом на 27.07.2020, становить 30936,19 грн., із яких: 9998,84 грн. - заборгованість за кредитом; 20937,35 грн. - заборгованість за відсотками.У той же час позивачем не враховано неможливість нарахування відсотків, передбачених договором, після закінчення строку дії договору. Строк дії договору становить 5 років, тому нарахування 58,8% річних після закінчення строку дії договору позивачем не відповідає нормам чинного законодавства. Позивачем не наданий детальний розрахунок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Виписка по кредиту охоплює період, який перевищує строк дії договору, у зв`язку з чим у сторони відповідача відсутня можливість перевірити правильність такого розрахунку. Інформація про те, що ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" ще у травні 2016 року було віднесено до категорії неплатоспроможних і розпочато процедуру виведення його з ринку, була загальнодоступною. Позивачем не було подано до суду жодного доказу про повідомлення відповідача про набуття ним прав вимоги до відповідача за кредитним договором. За наведених вище обставин, представник відповідача вважає, що у позивача відсутні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК України, а тому приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача «збитків» у формі інфляційних втрат та 3 % річних слід відмовити. Враховуючи викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 200059457 від 07.07.2014 у розмірі 9998,24 грн. 
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.01.2026 клопотання представника відповідача адвоката Побиванця Ю.В. про поновлення строку для подання відзиву задоволено. Поновлено представнику відповідача адвокату Побиванцю Ю.В. процесуальний строк для подання відзиву на позов та приєднано відзив до матеріалів цивільної справи №695/3853/25. 
Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просили проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Побиванець Ю.В. позовні вимоги визнав частково у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки у позові не зазначено її вартість. 
Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 07.07.2014 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви (оферти) №200059457 про надання та використання платіжної картки МС Debit, рахунок картки: НОМЕР_1 , максимальна ставка по ліміту 58,8% річних, бажаний кредитний ліміт – 10000,00 грн., строк – 5 років. 
07 липня 2014 року ОСОБА_1 також підписана анкета №421128, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна карта МКредитка (не іменна)», договір добровільного страхування життя (програма страхування від нещасних випадків держателів платіжних карток банку) №NSK200059457 та тарифи по продукту «МКредитка».
07 липня 2014 року відповідач отримав платіжну картку ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» № НОМЕР_2 , рахунок картки № НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду.
23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
20 липня 2020 року між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору.
З копії витягу з додатку №1 до Договору №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, відповідно до якого до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором №200059457 від 07.07.2014 у загальному розмірі 30936,19 грн., із яких: 9998,84 грн. - заборгованість за кредитом; 20937,35 грн. - заборгованість за відсотками.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за договором становить у розмірі 40482,55 грн., із яких: сума заборгованості - 30936,19 грн.; сума інфляційних втрат - 6764,64 грн.; сума 3% річних - 2781,72 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За ст.ст. 512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені вказаним вище Законом.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Позивачем на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подано до суду виписку по картковому рахунку відповідача за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, відповідно до якої сума заборгованості за кредитом станом на 27.07.2020 за основною сумою становить 9998,84 грн. та по відсотках 20937,35 грн. 
Суд зауважує, що позивачем не враховано неможливість нарахування відсотків, передбачених договором, після закінчення строку дії договору.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
До таких висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Строк дії договору згідно довідки про умови кредитування становить 5 років, тому нарахування 58,8% річних після закінчення строку дії договору 07.07.2019 позивачем не відповідає нормам чинного законодавства. 
Надана позивачем виписка по кредиту із визначеною суму відсотків у розмірі 20937,55 грн. охоплює період, який перевищує строк дії договору, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення у цій частині.
Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості ОСОБА_1 тільки по тілу кредиту у сумі 9998 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат на суму 6764,64 за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 та 3 % річних у розмірі 2781,72 грн за період з 25.02.2019 по 23.02.2022, суд зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладено правовий висновок про те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078).
Позивачем заявлено вказані вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з 25.02.2019 по 23.02.2022.
Згідно умов кредитного договору №200059457 від 07.07.2014 вбачається, що договір укладено 07.07.2014 строком на 5 років, однак позивач почав нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних з 25.02.2019, тобто до закінчення строку дії договору. Крім того, три проценти річних та інфляційні втрати нараховані на заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотків, однак суд дійшов висновку, що заборгованість за відсотками не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню лише на суму тіла кредиту.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 789,78 грн. за період з 08.07.2019 по 23.02.2022, та інфляційні втрати у розмірі 1934,68 грн. за період з 08.07.2019 по 23.02.2022.
Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Як вбачається із матеріалів справи представник відповідача не заявив клопотання про застосування спливу строку позовної давності щодо даного спору, а тому суд не вбачає підстав розглядати клопотання про поновлення строків позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №200059457 від 07.07.2014 у розмірі 12723,3 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9998,84 грн.; три проценти річних – 789,78 грн.; інфляційних втрат – 1934,68 грн.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».
Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.
На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано: договір про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024; додаткову угоду до договору №26 про надання правової допомоги від 15.02.2024; детальний опис наданих послуг адвоката; акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 14.08.2025. 
Із наданих доказів убачається, що витрати на правничу допомогу становлять 7000 грн. Крім того, адвокатським бюро здійснювалося представництво інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат на правову допомогу.
Представник відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавав. 
Враховуючи, що позов задоволено частково, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2200,04 грн. 
На підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 761,34 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
позов представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського 8, м. Київ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42649746) Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №200059457 від 07.07.2014 у розмірі 12723,3 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9998,84 грн.; три проценти річних – 789,78 грн.; інфляційних втрат – 1934,68 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС" 761,34 грн. судового збору та 2200,04 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст судового рішення буде складено 20.05.2026.

Суддя К. М. Ушакова