Справа№938/138/26 
Провадження № 2/938/212/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року        селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Чекан Н.М.
з участю секретаря судового засідання Александрової А.О., Мартищук Х.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі – ДСГП «Ліси України») до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, заподіяної підприємству,- 
ВСТАНОВИВ:
ДСГП «Ліси України», в інтересах якого діє адвокат Левицький А.О., звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку ст.134 КЗпП України в порядку регресу, заподіяної підприємству в сумі 161 315,87 гривень. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу філії «Верховинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 08.07.2024 року № 262к ОСОБА_1 з 08.07.2024 року призначено на посаду головного лісничого філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України». В подальшому згідно з наказом ДП «Ліси України» від 11.11.2024 року № 695-к «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_1 » виконання обов`язків директора філії «Верховинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» покладено на ОСОБА_1 , головного лісничого філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України», за його згодою з 12.11.2024 року до припинення філії шляхом її закриття. Ще до покладення на ОСОБА_1 виконання обов`язків директора філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України», 18.10.2024 року ДП «Ліси України» було видано наказ № 1907 «Про припинення філії «Верховинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» відповідно до п. 2 якого головного лісничого філії «Верховинське лісове господарство» ОСОБА_1 було визначено відповідальним за проведення процедури припинення філії. Окрім того, п. 3 наказу від 18.10.2024 року № 1907 наказано головному лісничому філії «Верховинське лісове господарство» Станкевичу А.Д. здійснити відповідні дії щодо припинення філії «Верховинське лісове господарство», серед яких попередити працівників філії «Верховинське лісове господарство» про припинення філії «Верховинське лісове господарство» шляхом її закриття в порядку, передбаченому чинним законодавством. 25.10.2024 року працівнику філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України» ОСОБА_2 вручено повідомлення від 23.10.2024 року № 359/21.6-ВЛ-18 про наступне звільнення з посади провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу та припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку на підставі ст. 49-2 та п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 25.12.2024 № 408к «Про звільнення з роботи ОСОБА_3 », останнього звільнено з посади провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу, 31.12.2024 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією. Наказ від 25.12.2024 року № 408к підписано відповідачем по справі - ОСОБА_1 . Вважаючи своє звільнення таким, що не відповідає чинному законодавству, ОСОБА_2 звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року в справі № 938/220/25, яке залишене в силі постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2025 року, позов задоволено повністю. Розмір виплаченого відшкодування через незаконне звільнення працівника, додаткові платежі, пов`язані з розглядом справи в суді та виконанням рішення суду на загальну суму 161 315,87 гривень є матеріальною шкодою, завданою позивачу незаконними діями службової особи. Обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної позивачу в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, додаткові платежі, пов`язані з розглядом справи в суді та виконанням рішення суду, на загальну суму 161 315,87 гривень, покладається на відповідача, який на момент незаконного звільнення працівника виконував обов`язки директора філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України». Таким чином, ОСОБА_1 , як службова особа, яка видала наказ про звільнення ОСОБА_2 , якого в подальшому на підставі рішення суду поновлено на роботі, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою від 29.01.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому він вказав, щоне погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 161315,87 гривень, оскільки ОСОБА_2 звільнений з роботи з 31.12.2024 року за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі наказу від 25.12.2024 року, який видав в.о. директора філії «Верховинське лісове господарство» Станкевич А.Д. Цей наказ виданий в ході процедури ліквідації філії «Верховинське лісове господарство», яка розпочата та керована ДСГП «Ліси України». Так, наказом ДП «Ліси України» №1907 від 18.10.2024 року припинено шляхом закриття філії «Верховинське лісове господарство» та відповідальним за проведення процедури припинення філії визначено головного лісничого ОСОБА_1 , якому наказано здійснити відповідні дії, зокрема попередити працівників філії про припинення філії, забезпечити передачу активів та пасивів, всієї документації до правонаступника - філії «Карпатський лісовий офіс». На виконання даного наказу та вказівок відповідальних працівників ДП «Ліси України» головним лісничим ОСОБА_1 видано наказ про припинення філії «Верховинське лісове господарство», скорочення штатної чисельності всіх працівників, (в тому числі і ОСОБА_2 ) та попередження їх про звільнення через два місяці, тобто з 25.12.2024 року. Зі змісту рішення Верховинського районного суду від 17.06.2025 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2025 року вбачається, що при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 судами встановлено, що незаконність звільнення його з роботи полягала виключно в тому, що йому, всупереч вимогам ст.49-2 КЗпП України, не запропоновано можливість працевлаштування за відповідною професією чи спеціальністю, як у новоствореній філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України», до якої перейшло все майно філії «Верховинське лісове господарство», так і в інших структурних підрозділах ДП «Ліси України». У відповідача ОСОБА_1 не було ні засобів, ні повноважень, ні можливості забезпечити виконання положень щодо можливого працевлаштування ОСОБА_2 при звільненні його з роботи, оскільки, по-перше, наказом виконавчого директора ДП «Ліси України» від 11.11.2024 року на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків директора філії «Верховинське лісове господарство» з 12.11.2024 року до припиненняня філії шляхом її закриття та наказом генерального директора від 24.12.2024 року його звільнено з посади з 31.12.2024 року, тобто в той же день, коли звільнено всіх інших працівників філії (в тому числі і ОСОБА_2 ).; по-друге, в результаті процедури ліквідації філії «Верховинське лісове господарство» на підприємстві скорочено всі штатні посади, а тому працевлаштування звільнених працівників було можливе тільки на вакантні посади у філії «Карпатський лісовий офіс», про що зазначено у письмовому повідомленні від 23.10.2024 року на ім`я ОСОБА_2 , однак відповідач не мав повноважень здійснювати переведення працівників у новостворену філію. Відповідача ж самого після звільнення з філії «Верховинського лісове господарство» керівництвом новоствореної філії працевлаштовано з 01.01.2025 року на нижчу рядову посаду майстра лісу в філію «Карпатський лісовий офіс», де він працює по даний час. Винесені відповідачем накази від 23.10.2024 року про припинення філії шляхом її закриття та від 25.12.2024 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 фактично були похідними від наказу ДП «Ліси України» №1907 від 18.10.2024 року про припинення філії «Верховинське лісове господарство», прийняті на його виконання і спрямовані на упорядкування, в тому числі кадрових питань ініційованих та контрольованих центральним державним підприємством. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_2 за рішенням суду поновлено на посаді з вини відповідача, а тому на нього не може бути покладена відповідальність у вигляді відшкодування шкоди завданої оплатою вимушеного прогулу ОСОБА_2 .
У судовому засіданні 21.05.2026 року представник позивача, який приймав участь у режимі відеоконференції з власних технічних засобів, просив позов задоволити з підстав зазначених у ньому.
Відповідач та його представник 21.05.2026 року у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені у судовому засідання, враховуючи надані сторонами пояснення у справі, приходить до такого висновку.
Наказом філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 08.07.2024 року № 262к, підписаного директором ОСОБА_4 (а.с. 26), ОСОБА_1 з 08 липня 2024 року призначено на посаду головного лісничого з випробувальним терміном три місяці.
Генеральним директором державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Юрієм Болоховець внинесено наказ від 18.10.2024 року №1907 «Про припинення філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (а.с. 21-22), яким наказано припинити філію «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (філія «Верховинське лісове господарство») шляхом її закриття. Визначено головного лісничого філії «Верховинське лісове господарство» Станкевича А.Д. відповідальним за проведення процедури припинення філії «Верховинське лісове господарство». Наказано головному лісничому філії «Верховинське лісове господарство» Станкевичу А.Д. здійснити відповідні дії щодо припинення філії «Верховинське лісове господарство», серед яких попередити працівників філії «Верховинське лісове господарство» про припинення філії «Верховинське лісове господарство» шляхом її закриття в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Головним лісничим філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Андрієм Станкевичем 23.10.2024 року підписано наказ, яким згідно п. 1 наказу ДП «Ліси України» від 18.10.2024 року № 1907 припинено філію «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шляхом закриття та скорочено штатну чисельності посад філії «Верховинське лісове господарство», зобов`язано старшого інспектора кадрів попередити всіх працівників не пізніше ніж за два місяці, про їх вивільнення 25.12.2024 року відповідно до чинного законодавства (а.с. 27-29).
25.10.2024 року провідний інженер з охорони праці адміністративного персоналу ОСОБА_2 ознайомився та отримав попередження за підписом головного лісничого Андрія Станкевича (а.с.20) про те, що філія «Верховинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» повідомляє, що відповідно до наказу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 18.10.2024 року №1907 «Про припинення філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» філія «Верховинське лісове господарство» припиняється шляхом закриття її в порядку, передбаченому трудовим законодавством. На підставі ст. 49-2 та п. 1 ст. 40 КЗпП України попереджено про наступне звільнення з посади провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу та припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку. До моменту звільнення ОСОБА_2 повинен виконувати свої посадові обов`язки та дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку. Про наявність вакантних посад у філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» його буде додатково попереджено.
Наказом філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України» за підписом в.о. директора Андрія Станкевича від 25.12.2024 № 408к «Про звільнення з роботи ОСОБА_5 » (а.с.30) ОСОБА_2 звільнено з посади провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу 31.12.2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією.
Наказом №2340 від 31.12.2024 року «Про затвердження передавальних актів філій, що координуються Карпатським лісовим офісом» (а.с.23-24), затверджено передавальні акти активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше по філіях, що координуються Карпатським лісовим офісом, які додаються, зокрема філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Наказом філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 07.07.2025 року №3-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 » (а.с. 25) скасовано наказ філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» «Про звільнення з роботи ОСОБА_3 » від 25.12.2024 року № 408к. Поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу філії «Верховинське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 31 грудня 2024 року. 
За змістом п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема у випадку, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
Матеріальна відповідальність у цьому випадку настає за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству виплатою незаконно звільненому або переведеному працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку (при незаконному переведенні).
У ст. 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Як вбачається з рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2025 року справа №938/220/25 (а.с.11-16), позов  ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Верховинське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулузадоволено. Поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу філії «Верховинське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 31.12.2024 року. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Верховинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу із 01.01.2025 року по 17.06.2025 року в розмірі 127 382,36грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення суми платежу за один місяць в розмірі 21 230,39 гривень із відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів звернуто до негайного виконання. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Верховинське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» в дохід держави судовий збір у сумі 2485,02 гривень.
Із мотивувальної частини судового рішення встановлено, що з моменту попередження про звільнення та до моменту самого звільнення, відповідачем - Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» не було запропоновано позивачу ОСОБА_2 жодної наявної на підприємстві роботи, а саме вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому відповідачем не було запропоновано позивачу можливість працевлаштування, як у новоствореній філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», до якої перейшло все майно філії «Верховинське лісове господарство», так і в інших структурних підрозділах Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б доводили, що ним пропонувалися позивачу ті чи інші посади, однак позивач відмовився від виконання запропонованої роботи. Таким чином, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача з роботи, відповідач - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», як роботодавець, не виконав свого зобов`язання по працевлаштуванню позивача, порушивши гарантії його трудових прав, тому ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді, на якій він працював з часу його звільнення.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2025 року (а.с. 7-10) апеляційну скаргу представника державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Митровки Ярослава Васильовича залишено без задоволення. Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2025 року залишено без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.
Як зазначено у мотивувальній частині постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2025 року згідно штатного розпису новоствореної філії «Карпатський лісовий офіс» який введено в дію із 01.01.2025 року філія складається з значної кількості структурних підрозділів та включає велику кількість штатних одиниць. 
У ст.76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша ст.95 ЦПК України).
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно з правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21.07. 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).
Однак, позивачем у цій справі не надано докази того, що матеріальну шкоду позивачу внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 заподіяно з вини відповідача – ОСОБА_1 , зокрема того, що він не виконав обов`язок щодо працевлаштування звільненого працівника, оскільки:
- по-перше, працевлаштувати ОСОБА_2 у філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» було неможливо, оскільки, як вбачається з штатного розпису філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на 2025 рік, кількість працівників філії становила 2 одиниці, а саме директор філії та провідний інженер з лісовідновлення, 
- по-друге, фактично наказ винесений в.о. директора філії «Верховинське лісове господарство» ОСОБА_6 №408к від 25.12.2024 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_3 » похідний від наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №1907 від 18.10.2024 року «Про припинення філії «Верховинське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»;
- по-третє, ДСГП «Ліси України» (позивачем у цій справі) не доведено, що ним надано відповідачу перелік вакантних посад, які слід запропонувати  ОСОБА_2 .
За наведених обставин, на відповідача не може бути покладена відповідальність у вигляді відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана незаконним звільненням ОСОБА_2 .
Таким чином, у задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, заподіяної підприємству слід відмовити.
У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Внаслідок відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу не повертаються.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, заподіяної підприємству, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.
Найменування та ім`я сторін, їх місце знаходження та проживання:
Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ЄДРПОУ 44768034, адреса місця знаходження: вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ;
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          Наталія ЧЕКАН