УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 344/5350/26
провадження № 61-6458ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року у складі судді Бабій О. М., та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Луганської В. М., Мальцевої Є. Є.,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про відшкодування моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Безпосередньо в апеляційній скарзі заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із скрутним матеріальним станом.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2026 року залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, зокрема, для подання доказів сплати судового збору та копій доданих до апеляційної скарги письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 20 квітня 2026 року скаржник подав заяву про долучення до матеріалів справи доказів своєї фінансової неспроможності сплатити судовий збір. Зокрема, надано копії тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також резолютивної частини постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі № 344/8228/24. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 квітня 2026 року визнано неподаною та повернуто, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали апеляційного суду від 20 квітня 2026 року.
У травні 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року, в якій просить скасувати оскаржувані ухвали.
Щодо оскарження Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції виключно після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року не переглядалася в апеляційному порядку, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи те, що ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року не підлягає касаційному оскарженню у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Щодо оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктами 2, 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються: копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20) зазначила, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

За приписами частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з положеннями статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам пунктів 2, 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України та залишив апеляційну скаргу без руху. 

Одночасно, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскілки проаналізувавши майновий стан заявника та його річний дохід у 24 000,00 грн встановив, що судовий збір у розмірі 665,60 грн не перевищує 5 % річного доходу заявника.
На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 20 квітня 2026 року скаржник подав заяву про долучення до матеріалів справи доказів своєї фінансової неспроможності сплатити судовий збір. Зокрема, надано копії тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також резолютивної частини постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі № 344/8228/24. 
Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що повторно посилаючись на незадовільний майновий стан, як на підставу звільнення від сплати судового збору, скаржник не надав інших належних доказів скрутного матеріального становища. При цьому, судом також враховано, що судовий збір в розмірі 665,60 грн не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Отже, встановивши, що протягом визначеного судом строку вимоги ухвали від 20 квітня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху виконані не були, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення статей 185, 357 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги заявнику, не порушивши при цьому право ОСОБА_1 на доступ до суду.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга в цій частині є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року слід відмовити.

Керуючись частиною першою статті 389, частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року, у справі за позовом  ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді:	І. Ю. Гулейков    	
	Р. А. Лідовець    	
	Д. Д. Луспеник