Баранівський районний суд Житомирської області    

Справа № 273/2287/24
Провадження № 2/273/135/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року Баранівський районний суд Житомирської у складі головуючої судді Бєлкіної Д.С., при секретарі судових засідань Стаднюк В.В., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Баранівської міської ради, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з до суду з позовом до Баранівської міської ради, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2001 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Після розлучення з чоловіком - ОСОБА_2 , вона залишилась проживати у будинку за вищевказаною адресою. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 16.08.2024 №326 КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі «Договору купівлі-продажу» від 12.09.1988 року. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 вересня 1992 року, вищезазначений будинок за адресою АДРЕСА_1 був проданий громадянином ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_4 . ОСОБА_4 право власності на вищевказаний будинок не зареєстрував у встановленому законодавством порядку. 03.09.2001 року ОСОБА_4 надав доручення на продаж будинку своєму брату ОСОБА_5 . Її чоловік, ОСОБА_2 , придбав вказаний будинок у ОСОБА_5 , без оформлення договору купівлі продажу на підставі розписок. Загальна сума, за яку був придбаний будинок ОСОБА_2 становить 660 доларів США. Одразу після домовленостей з попереднім власником щодо продажу будинку, чоловік 05.12.2000 року уклав з ВАТ «ЕК Житомиробленерго» договір про користування електричною енергією. Вищезазначений договір вона переуклала на своє ім?я 03.02.2006 року. У 2002 році вона з чоловіком ОСОБА_2 провели газифікацію вищезазначеного будинку. 23.07.2007 року її чоловіком було укладено договір з «ВАТ Укртелеком» про надання послуг електрозв?язку. 02.01.2019 року нею було укладено договір №309 з Баранівською міською радою на обслуговування по вивозу сміття. Комунальні послуги за усіма вище переліченими договорами вона сплачувала і сплачує у повному обсязі. Таким чином за час самостійного проживання, після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 (більше 16-ти років) вона доглядає за будинком, вчасно оплачує всі комунальні послуги, проводить поточні ремонти, а отже відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що право власності на вищезазначений будинок за її чоловіком не зареєстроване, більше того, воно не зареєстроване і за попереднім власником будинку, що підтверджено довідкою КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 22.10.24 №316. З метою підтвердження технічних характеристик будинку вона замовила виготовлення Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Колишній чоловік ОСОБА_2 не заперечує проти оформлення нею права власності на вищезазначений будинок. 
Зазначає, що добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує добросовісно, відкрито, безперервно користуватися житловим будинком. Просить визнати за нею право власності право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, загальною площею 67,2 м, житловою площею 40,2 м, сарая, вбиральні, огорожі, колодязя, за набувальною давністю.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов з підстав зазначених у ньому. Просила позов задовольнити. 
Представник відповідача Баранівської міської ради Житомирської області в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю у разі доведення їх належними та допустимими доказами. 
Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вказав, що не претендує на право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та просить суд визнати право власності на даний житловий будинок за його колишньою дружиною ОСОБА_1 . 
Заслухавши в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі «Договору купівлі - продажу» від 12.09.1988 року, зареєстрованого 03.10.1988 року в книзі №1 за реєстровим номером 19, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.08.2024 №326 (а.с.10).
Відповідно до Договору купівлі – продажу житлового будинку від 17.09.1992 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Полянської селищної Ради народних депутатів Баранівського району Житомисрької області Процун Г.І., ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.11). 
Відповідно до доручення від 03.09.2001 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області Гончарук М.А., ОСОБА_4 доручає своєму брату – ОСОБА_5 продати від його імені належний йому будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Баранівської міської ради Житомирської області №228 від 22.08.2024 року, у зв`язку з впорядкуванням номерації будинків по АДРЕСА_1 , нумерація будинку 3 змінилася на 5 (а.с.13).
Відповідно до розписок між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 10.11.2000 року, 23.11.2000 року, 04.12.2000 року, 29.12.2000 року, 29.01.2001 року, 24.02.2001 року, 27.03.2001 року, 01.05.2001 року, 27.05.2001 року, 24.06.2001 року, 02.08.2001 року, 30.08.2001 року був проведений повний розрахунок за будинок, фінансових претензій один до одного не мають (а.с.14,15,16).
Згідно з договором №14443 від 05.12.2000 року, ОСОБА_2 уклав договір з ВАТ «ЕК Житомиробленерго» про користування електричною енергією в АДРЕСА_1 (а.с.17). 
У 2002 році розроблений робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_3 , замовник договору ОСОБА_2 , укладено Договір про надання послуг з газопостачання природним газом, отримано Акт на реєстрацію та пломбування газового лічильника від 14.11.2002 року (а.с.19-20). 
23.07.2007 року ОСОБА_2 укладено договір з «ВАТ Укртелеком» про надання послуг електрозв?язку (а.с.21).
Відповідно до Договору №6010093 від 03.02.2006 року ОСОБА_1 уклала договір з Баранівським РЕМ про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 02.02.2019 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано, про що 30.05.2008 року Романівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис №35 (а.с.9).
Згідно з договором №309 від 02.01.2019 року ОСОБА_1 укладено договір про обслуговуванню по вивозу сміття за адресою: АДРЕСА_1 , з Баранівською міською радою (а.с.22).
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений КП «Новоград – Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку, загальною площею 67,2 м, житловою площею 40,2 м, сарая, вбиральні, огорожі, колодязя (а.с.24-26).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно зі статтею 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Згідно з п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 з 2001 року добросовісно, відкрито, безперервно і тривало володіє житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , поводиться з ним як власник, на дане майно не претендують інші особи, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на це нерухоме майно. 
З огляду на вищевикладене, позов підлягає до задоволення. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Одночасно у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила судові витрати залишити за нею.
Керуючись статтями 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, статтями 2, 15, 16, 328, 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Баранівської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністюзадовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністюна домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бєлкіна Д.С.