КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/1543/26
Провадження № 2/488/1993/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

18.06.2026 року       м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання – Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Олена Валеріївна про визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2026 року позивач ОСОБА_1 через свого представника- адвоката Душаченко Ірину Сергіївну звернувся з позовною заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Олена Валеріївна про визнання за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину цілого житлового будинку, який утворився після поділу, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений будинок належав померлому на підставі договору дарування від 09.06.1988 року, зареєстрованого КП «Миколаївське ММБТІ».
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована разом із чоловіком за вказаною адресою, у зв`язку з чим відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що фактично прийняла спадщину після чоловіка, але не встигла оформити свої права.
Зазначила, що за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є позивач та відповідач, які є рідними дітьми померлих.
25 вересня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ємельянової О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька – ОСОБА_3 , однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Представник позивача зазначила, що підставою для відмови стало те, що 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок належить спадкодавцю на підставі договору дарування від 23.06.1988 року, реєстровий № 8380, тоді як інший співвласник – ОСОБА_5 – ще у 2011 році виділила свою частку в натурі та зареєструвала право власності на окремий об`єкт за новою адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим за адресою: АДРЕСА_2 фактично залишився один власник, однак у правовстановлюючих документах об`єкт продовжує значитися як такий, що перебуває у спільній частковій власності, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку.
Оскільки оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 06.04.2026 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Представник позивача – адвокат Душаченко І.С. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала, обставини викладені у позовній заяві визнала та підтвердила.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача – ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене нерухоме майно належало померлому на підставі договору дарування від 09 червня 1988 року, зареєстрованого КП «Миколаївське ММБТІ» 23 червня 1988 року за реєстровим № 8380.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача – ОСОБА_4 , яка на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована разом із чоловіком – ОСОБА_3 – за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак не оформила свої спадкові права.
Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є їхні діти – позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 позивач прийняв спадщину як спадкоємець першої черги. У подальшому після смерті ОСОБА_4 позивач відмовився від належної йому частки у спадщині після матері на користь відповідачки, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 89/2023. Окрім того, розподіл спадкового майна між спадкоємцями підтверджується також рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року у справі № 488/1782/25, яким за відповідачкою визнано право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку.
25 вересня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ємельянової О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, за наслідками чого була заведена спадкова справа № 89/2023. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що відповідно до правовстановлюючих документів спадкодавцю належала 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок на підставі договору дарування від 23 червня 1988 року, реєстровий № 8380.
Водночас з матеріалів спадкової справи та довідки ММБТІ вбачається, що інший співвласник – ОСОБА_5 – у 2011 році здійснила виділ належної їй частки в натурі, у зв`язку з чим їй було присвоєно окрему адресу та зареєстровано право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 .
За таких обставин спільна часткова власність фактично припинилась внаслідок виділу частки одного зі співвласників у натурі, однак у правовстановлюючих документах об`єкт нерухомості продовжує обліковуватися як майно, що перебуває у спільній частковій власності.
У зв`язку з цим існує невідповідність між формальним правовим статусом об`єкта та його фактичним станом, що унеможливлює визначення складу спадкового майна та оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Крім того, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року у справі № 488/1782/25 за відповідачкою вже визнано право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку, що свідчить про фактичний судовий розподіл спадкового майна між спадкоємцями.
Таким чином, оскільки нотаріальне оформлення спадкових прав є неможливим через невідповідність правовстановлюючих документів фактичному стану майна, захист порушеного права позивача підлягає здійсненню в судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно зі статтею 16 ЦК України таким способом захисту є, зокрема, визнання права.
Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а право власності є непорушним.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від померлої особи до спадкоємців, а до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті або за законом.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не відмовився від неї у встановлений строк.
Відповідно до статей 355, 356, 357, 358 ЦК України майно, що належить двом або більше особам, є спільною власністю, а частки у спільній частковій власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі своєї частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності.
Згідно зі статтею 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо така дія суперечить законодавству або подані документи не відповідають вимогам закону.
Таким чином, з огляду на те, що питання визначення розміру часток між співвласниками не врегульовано у встановленому законом порядку та відсутня можливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 15, 317, 319, 328, 355-358, 392, 1218, ЦК України, статтями 81, 89, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Олена Валеріївна про визнання права власності на спадкове майно за законом – задовольнити.
Визначити за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину цілого житлового будинку, який утворився після поділу, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Олена Валеріївна, адреса: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 01 липня 2026 року

Суддя Я.А. Чернявська