Справа № 405/1979/25
2/405/561/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:
головуючого судді Драного В.В.
при секретарі Дятел О.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради» про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач Виконавчий комітет Кропивницької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа - КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради» про відібрання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вказав, що відповідач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Дитина знаходяться на обліку управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах, внаслідок ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Під час відвідування родини 25.03.2025 року у помешканні було не прибрано, дитячі речі брудні, розкидані по кімнатах, продукти харчування та їжа відсутні. ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а дитина повідомила, що голодна, оскільки мати тривалий час вживає алкоголь. За результатами відвідування складено акт. Рівень безпеки дітей оцінено як «дуже небезпечно», що передбачає негайне відібрання дитини від матері. Дитину вилучено з родини та влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради. Згідно листів КЗ «Лелеківська гімназія КМР» та Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, неналежним чином здійснює догляд та виховання дитини.
За таких обставин, позивач просить відібрати у матері - відповідача дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав, передати дитину на опікування органу опіки та піклування Кропивницької міської ради, стягнути аліменти з відповідачів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 19.08.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.
У попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, пославшись на викладене у позовній заяві. 19.01.2026 року представник позивача подав до суду заяву, в які позовні вимоги підтримав та просить розгляд справи проводити без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 у попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, заперечила проти доводів позовної заяви, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що вона не вживала алкоголь, однак, коли приїхала перевірка вона дійсно була в стані сп`яніння. Вона працює неофіційно, на підробітках та доглядає за бабою. Вказала, що має неофіційний дохід та може утримувати дитину. При цьому, є борги по комунальним послугам, а в будинку відсутня електроенергія. Зазначила, що наразі спілкується з дитиною по телефону та остання хоче повернутися до матері. У судове засідання 19.01.2026 року відповідач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Представник третьої особи 15.09.2025 року подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без його участі.
Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши у попередніх судових засіданнях пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 06.09.2011 року Центральним віддом ДРАЦС ГУЮ у Кіровоградській області. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 6, 8).
Актами проведення оцінки рівня безпеки дитини від 31.01.2024 року оцінено рівень безпеки дитини як «дуже небезпечно». Члени комісії прийшли до висновку щодо вилучення дітей від матері (а.с. 12-21).
Згідно актів обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає відповідач з дитиною, в квартирі є всі комунальні зручності, в кімнатах не прибрано, речі розкидані та брудні, продукти харчування та приготована їжа відсутні. Куток для дитини неупорядкований, місце для навчання не облаштоване. Дитина повідомила, що голодна, оскільки мати тривалий час вживає алкоголь. Відповідач ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 11, 12-16).
Виконавчий комітет Кропивницької міської ради прийняв рішення № 315 від 31.03.2025 року щодо негайного відібрання дитини від матері та звернення до суду з позовом про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав (а.с. 17).
Відповідно до листа Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 27.12.2023 року № 28714/111 працівниками поліції 25.12.2023 року о 14615 год. було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яка перебуваючи разом з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у знайомого вживала при дитині алкогольні напої та перебувала в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 18).
Відповідно до листа Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 09.08.2024 року № 18963/111-2 поліцейські здійснювали неодноразові виїзди за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 пообіцяла працівникам поліції, що буде належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та повідомила, що наразі не вживає алкогольні напої (а.с. 19).
Згідно листа КЗ «Лелеківська гімназія Кропивницької міської ради» від 13.05.2024 року № 86/01-34 мати здобувача освіти ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки належним чином. Після весняних канікул дитину не допущено до занять через педикульоз та вона пропустила 2 тижні занять. Мати не вживала жодних заходів та потім відправила дитину до батька ОСОБА_4 , який із сім`єю не проживає та має інвалідність. ОСОБА_1 близько трьох місяців працювала двірником, але її звільнили. Оскільки вона не відвідувала роботу. Під час візитів до ОСОБА_5 мати постійно була в стані алкогольного сп`яніння, у помешканні брудно, їжа для дитини відсутня (а.с. 20).
Згідно листа КЗ «Лелеківська гімназія Кропивницької міської ради» від 31.03.2025 року № 80/01-34 ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_2 . Мати дитини інколи телефонувала і пояснювала причини відсутності дитини у гімназії тим, що вона тяжко працює на кількох роботах і не може своєчасно розбудити її. Дитина постійно пропускала уроки і не надавала пояснень. Кілька останніх місяців дитина жила з батьком (до його смерті). З 17.03.2025 року дитина заклад освіти не відвідує (а.с. 21).
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України.
Відповідно ст. 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 866 від 24.09.2008 року "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" у разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).
З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.
Аналізуючи доводи позивача, щодо підстав відібрання дітей від батьків, судом відзначається, що на момент відібрання дітей існували обставини, несприятливі для здоров`я та життя дітей, але за час розгляду справи у суді відповідач намагалася виправити ситуацію, покращити побутові умови, влаштуватись на роботу, з метою повернути дитину додому та виховувати її самостійно. Відсутні дані про негативну характеристику відповідача, про алкоголізм, наркоманію, аморальний спосіб життя, жебрацтво, тощо. Так само відсутні дані про насильство над дітьми чи інший негативний на них вплив з боку відповідача.
При цьому, як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.
Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.
Суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей є їх проживання в рідній сім`ї, і більш того, відібрання дітей у батьків, при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дітей, також суд враховує, що поведінка відповідача змінилась, вона зробили для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своєї дитини, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дитиною та опікуватись нею.
Враховуючи надані докази та встановлені судом обставини справи, порівнюючи вагомість тих обставин, на які посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання дітей, враховуючи поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дітей від батьків може бути застосовано лише як крайній захід, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відібрання дитини, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.
Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Виконавчого комітету Кропивницької міської ради (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради» (25005, м. Кропивницький, вул. Короленка, 50) про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду 
міста Кропивницького В.В. Драний