ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" травня 2026 р. Справа № 910/12841/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Євсікова О.О. 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 (суддя Сівакова В.В.)

у справі № 910/12841/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 244 867,34 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (далі - ТОВ "ТВГ Український папір", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", відповідач) про стягнення 244 867,34 грн, з яких 237 241,19 грн основного боргу, 7 481,36 грн інфляційних втрат та 144,79 грн 0,1 % річних.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 20-УЗШК від 16.04.2024 (далі - Договір) у частині здійснення оплати за надані послуги на загальну суму 237 241,19 грн. У зв`язку із цим, позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 7 481,36 грн інфляційних втрат та 144,79 грн 0,1 % річних.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі № 910/12841/25 позов задоволено повністю та стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "ТВГ Український папір" 237 241,19 грн основного боргу, 7 481,36 грн інфляційних втрат, 144,79 грн 0,1 % річних, 3 673,01 грн витрат по сплаті судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач у порушення умов Договору не здійснив оплату наданих послуг у повному обсязі на суму 237 241,19 грн, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі, яка не оспорена відповідачем. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 0,1 % річних, судом встановлено, що розрахунки є арифметично правильними та такими, що здійснені відповідно до умов Договору та законодавства, у зв`язку із чим вказані позовні вимоги задоволено в заявленому розмірі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі № 910/12841/25, АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.
За доводами скаржника, судом першої інстанції залишено без уваги, що згідно з пунктом 4.2 Договору умовою настання зобов`язання з оплати наданих послуг є надання виконавцем рахунка-фактури; оскільки позивач рахунки щодо оплати наданих послуг на адресу відповідача не направляв, на переконання скаржника, порушення порядку оплати відповідач не допускав.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі № 910/12841/25, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 30.01.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у довготривалій відпустці з 17.02.2026 по 18.03.2026 та з 19.03.2026 по 17.04.2026, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 для розгляду справи № 910/12841/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Ходаківська І.П., Євсіков О.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі № 910/12841/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П. 
Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. 
Позиції учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 16.04.2024 між ТОВ "ТВГ Український папір" (виконавець) та АТ "Укрзалізниця" (замовник) було укладено договір № 20-УЗШК (Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги, зазначені в п. 1.2 Договору, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги у порядку та на умовах, що визначено цим Договором.
Згідно з п. 1.2 Договору, найменування послуг (УЗШК-24П_027_ВО): Послуги з виготовлення поліграфічної продукції (далі також - послуги).
Відповідно до п. 3.2 Договору сума, зазначена у Договорі (ціна Договору), становить 174 468,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 % 34 893,60 грн, усього з ПДВ 209 361,60 грн.
Згідно з п. 4.2 Договору замовник після підписання сторонами акта наданих послуг, на 45 (сорок п`ятий) календарний день, перераховує на поточний рахунок виконавця 100 % вартості фактично наданих послуг на підставі наданого виконавцем рахунка-фактури, за умови реєстрації виконавцем податкової накладної.
Відповідно до п. 4.3 Договору оплата за надані послуги по даному Договору проводиться замовником при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
Згідно з п. 5.8 Договору факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг.
У п. 5.9 Договору сторони погодили, що здача і приймання фактично наданих послуг за цим Договором проводиться згідно з актом наданих послуг, який виконавець направляє замовнику упродовж 5 (п`яти) робочих днів після надання послуг, у двох примірниках, підписаний уповноваженою на те особою виконавця.
Відповідно до п. 5.10 Договору замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акта наданих послуг від виконавця розглядає наданий виконавцем акт наданих послуг та у разі відсутності зауважень та заперечень щодо якості та кількості наданих послуг підписує його та направляє примірник виконавцю. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг замовником складається акт із переліком недоліків у наданих послугах та строками їх усунення. Виконавець зобов`язаний усунути недоліки у строки, вказані замовником в акті.
Пунктом 5.12 Договору визначено, що зобов`язання виконавця щодо надання послуг вважаються виконаними в день підписання сторонами акта наданих послуг.
Додатковою угодою № 2 від 31.12.2024 до Договору сторони домовились пункт 3.2 Договору викласти в новій редакції, відповідно до якої сума, зазначена у Договорі (ціна Договору) становить 197 700,99 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 % 39 540,20 грн, усього 237 241,19 грн з ПДВ.
Також додатковою угодою № 2 від 31.12.2024 до Договору сторони домовились продовжити дію Договору не пізніше ніж до 31.12.2025.
На виконання умов Договору позивач надав послуги загальною вартістю 237 241,19 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами наданих послуг, а саме: № ПО-02400487 від 24.12.2024 на суму 67 240,25 грн; № ПО-02500017 від 30.01.2025 на суму 170 000,94 грн.
Також між позивачем та відповідачем було складено (підписано та скріплено печатками) акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким сторони підтвердили, що станом на 31.03.2025 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 237 241,19 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що відповідач у порушення умов Договору не сплатив вартість наданих послуг, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 237 241,19 грн, а також позивачем за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання нараховано 7 481,36 грн інфляційних втрат та 144,79 грн 0,1 % річних.
Відповідач, заперечуючи проти позов, наголошував на тому, що позивач рахунки щодо оплати наданих послуг згідно з п. 4.2 Договору на адресу відповідача не направляв, відтак порушення порядку оплати останній не допускав, а тому, на переконання відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. 
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому положеннями статті 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із частиною другою статті 613 ЦК України, у разі якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Отже, виконання зобов`язання боржником може бути відстрочене на час прострочення кредитора, якщо кредитор не вчинив дій, необхідних для виконання зобов`язання боржником. Тобто в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором необхідних дій. 
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 922/509/24, від 05.12.2024 у справі № 908/3287/21, від 27.09.2023 у справі № 904/4406/22, від 21.03.2023 у справі № 925/1609/20.
Перевіряючи доводи скаржника про те, що з огляду на невиставлення позивачем йому рахунків, відповідач не допускав порушення порядку оплати, колегія суддів зазначає таке.
На виконання умов Договору позивач надав послуги загальною вартістю 237 241,19 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами наданих послуг № ПО-02400487 від 24.12.2024 на суму 67 240,25 грн та № ПО-02500017 від 30.01.2025 на суму 170 000,94 грн.
Також, матеріали справи містять складені позивачем податкові накладні № 600062 від 24.12.2024, № 600011 від 30.01.2025 на загальну суму 237 .241,19 грн, що підтверджується квитанціями про реєстрацію цих податкових накладних від 24.12.2024 та від 30.01.2025.
Згідно з п. 4.2 Договору замовник після підписання сторонами акта наданих послуг, на 45 (сорок п`ятий) календарний день, перераховує на поточний рахунок виконавця 100 % вартості фактично наданих послуг на підставі наданого виконавцем рахунка-фактури, за умови реєстрації виконавцем податкової накладної.
Відповідно до п. 4.3 Договору оплата за надані послуги по даному Договору проводиться замовником при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що акти наданих послуг та наявність податкових накладних, оформлених та зареєстрованих відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних підтверджують, що результати наданих послуг відповідають умовам Договору, та є підставою для проведення розрахунків за надані послуги.
Разом із тим, між позивачем та відповідачем було складено (підписано та скріплено печатками) акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким сторони підтвердили, що станом на 31.03.2025 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 237 241,19 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. 
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 910/9472, від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18.
Відтак доводи скаржника про ненадання позивачем рахунків для сплати, у зв`язку із чим прострочення виконання Договору не настало, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунків позивачем у таких правовідносинах не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України. Тому ненадання відповідачу рахунків не звільняє останнього від обов`язку оплати отриманих послуг та не виключає відповідальність боржника за порушення цього зобов`язання. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач мав сплатити надані позивачем послуги за актом № ПО-02400487 від 24.12.2024 у строк до 07.02.2025 включно, за актом № ПО-02500017 від 30.01.2025 у строк до 17.03.2025 включно.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом частини першої статті 612 зазначеного Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом, доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання з оплати наданих послуг, матеріали справи не містять, відтак висновок суду першої інстанції про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг у розмірі 237 241,19 грн є правильним.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначено, що передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає, виходячи з наявності самого факту прострочення.
Суд зазначає, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Разом із тим, у п. 7.2 Договору сторони відповідно до частини другої статті 625 ЦК України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим Договором становить 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим Договором.
Суд звертає увагу, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
З огляду на вимоги частин першої та другої статті 2, частини п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 0,1 % річних, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 7 481,36 грн та 0,1 % річних у сумі 144,79 грн.
Апеляційний господарський суд, у свою чергу, встановив, що здійснений судом першої інстанції розрахунок є арифметично правильним та відповідає приписам чинного законодавства.
З огляду на викладене, правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 у справі № 910/12841/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков