Справа № 643/9894/26
Провадження № 2/643/6639/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025 в сумі 16 730,28 гривень. Також просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7 000,00 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що 28.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №578178263 на суму 5400,00 гривень. Кредитний договір укладався у формі електронного документа з використанням електронного підпису, договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора UХTQ-9786. Посилався, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав, надав кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідач своєчасно не повернула кредитні кошти, за нею утворилась заборгованість. 31.03.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №МВ-ТП/29, відповідно до умов якого від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги від 31.03.2025. 30.09.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №30/0925-01, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Зазначив, що ТОВ «Таліон Плюс» відступав на користь ТОВ «Юніт Капітал» суму в розмірі 19 430,28 грн., що підтверджується відомостями реєстру прав вимоги №2 від 30.09.2025. Позивач зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №578178263 від 28.01.2025 становить 19 430,28 грн, з яких: 5400,00 грн - заборгованість по кредиту; 11 060,28 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 270,00 – заборгованість за комісією, 2 700,00 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (пеня штрафи). Зауважував, що позивач вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у межах даного позову не заявляє, у зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 16 730,28 грн. Посилався, що оскільки всупереч умов договору відповідач не виконав свого зобов`язання, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Аргументи учасників справи
01.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що вона частково визнає позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал», нею не оспорюється факт укладення кредитного договору та отримання нею грошових коштів, водночас вона вважає заявлений позивачем розмір процентів за користування кредитними коштами надмірним, неспівмірним та таким, що не відповідає принципам розумності, добросовісності та справедливості. Зауважувала, що сума процентів суттєво перевищує суму фактично отриманих грошових коштів, що ставить її, відповідача, у вкрай невигідне становище. Також зазначила, що витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн є необґрунтовано завищеними, позаяк дана справа є малозначною та не потребує значного обсягу юридичної роботи. Крім зазначеного, посилалася, що при вирішенні справи просить суд урахувати її складне матеріальне становище, відсутність в неї офіційного працевлаштування, її нестабільний дохід та обмеження фінансових можливостей, у зв`язку з воєнним станом та складною економічною ситуацією.
03.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника ТОВ «Юніт Капітал» надійшла відповідь на відзив, я якій представник позивача просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. В обґрунтування обраної позиції посилався, що відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися відповідачеві відповідно до умов договору, згідно з якими (п. 8.3. договору), процентна ставка за користування кредитними коштами на день становить 0,98 відсотків від суми залишку кредиту, тобто 52,92 грн на день за користування кредитними коштами. Зауважував, що відповідач ознайомилася з текстом договору та паспортом споживчого кредиту, не відмовилася від одержання кредитних коштів, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковими роз`ясненнями положень договору. Як на цьому зауважував представник позивача, кредитний договір не визнавався судом недійсним, а тому, є правомірним та повинен виконуватися відповідачем належним чином. Крім зазначеного, вважав доведеними та співмірними вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн, тому просив їх задовольнити в повному обсязі.
05.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наполягала на неспівмірності нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами. Посилалася, що позивач не мав права здійснювати нарахування відсотків у розмірі 0,98% на день після закінчення строку дії договору, а мав прав на стягнення з відповідача коштів відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Посилалася, що витрати на правничу допомогу адвоката є неспівмірними з ціною позову, з огляду на що, просила суттєво зменшити їх розмір.
09.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
09.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.
Рух справи
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 18 травня 2026 року відкрив провадження у справі, ухвали проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Задовольнив частково клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребував від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (ЄДРПОУ: 14282829) інформацію: чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка 5355-28XX-XXХХ-3645; про факт зарахування коштів на картковий рахунок – маска Картки 5355-28XX-XXХХ-3645, у період з 28.01.2025 по 02.02.2025 у сумі 5 400,00 грн. В іншій частині клопотання - відмовив.
09.06.2026 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшли витребувані судом докази.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Юніт Капітал». 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади м. Харкова та шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету відповідача. Скористалася процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив. У відзиві на позовну заяву просила проводити розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи просила взяти до уваги наведені нею заперечення проти задоволення позовних вимог позивача в пред`явленому ним обсязі. 
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Ураховуючи, що сторони у справі належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, скористалися процесуальним правом на подання заяв по суті справи, ініціювали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача ТОВ «Юніт Капітал» та відповідача ОСОБА_1 . 
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За правилами ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року, прийнятій у справі №1519/2-5034/11, провадження №61-175сво21, «згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін».
З урахуванням положень ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є 16 червня 2026 року.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
28.01.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено Договір кредитної лінії №578178263 у формі електронного документа з використанням електронного підпису позичальника UXTQ (далі – Договір) (а.с. 42-53).
Умовами п. 2.1. Договору сторонами погоджено, що Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит у формі Кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів в кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з умовами п. 2.2. Договору загальний розмір кредиту за цим договором становить 5400,00 грн разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором можуть бути надані додаткові гроші у кредит шляхом надання додаткових Траншів. 
Відповідно до п. 2.3. Договору кредитодавець надає позичальникові перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 28.01.2025, що є датою надання кредиту.
Умовами п. 7.1. Договору визначено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 27.02.2025, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. 
Відповідно до умов п. 7.2. Договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. – закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 7.2.2. – ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2. або 9.1.1.7. Договору.
Умовами п. 7.3. Договору сторони погодили, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 27.02.2030. 
Відповідно до умов п.1.1. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
Умовами п. 8.3. Договору сторонами погоджено, що базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. 
Підписанням Договору кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025 відповідач погодився з умовами договору та з діючими Тарифами банку та зобов`язався їх виконувати.
У паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №578178263 від 28.01.2025 зазначені умови кредитування для відповідача, які надаються ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 9786 (а.с. 40-41).
Відповідно до платіжного доручення від 28.01.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 кошти у сумі 5 400,00 грн згідно з договором №578178263 від 28.01.2025 (а.с. 68).
Окрім того, факт перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 54000,00 грн підтверджується довідкою №КНО-07.8.5/9455БТ від 01.06.2026, виданою АТ «Перший український міжнародний банк», згідно з якою, в банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_3 . У результаті аналізу операцій, здійснених по карті 5355280042293645, яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , за період з 28.01.2025 по 02.02.2025 була виявлена операція по надходженню грошових коштів в сумі 5400,00 грн через сервіс іншого банку. Дата транзакції – 28.01.2025, час транзакції – 18:31:17, валюта транзакції – UAH, сума транзакції – 5400,00 грн, опис типу транзакції – надходження (переказ коштів кредитова частина), пристрій – Е0100108, банк еквайер – Райфайзен Банк JSC.
Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вказаним вище договором, здійснивши переказ коштів в сумі 5400,00 грн відповідачу на її картковий рахунок.
31.03.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/29, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги. Право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 75-77).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31.03.2025, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №578178263 у розмірі 11 651,04 грн (а.с. 11-12).
30.09.2025 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №30/0925-01, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними Акта прийому-передачі реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. Строк дії договору закінчується 31.12.2025. Окрім того, у п. 1.3. сторони визначили поняття «Право вимоги», яке означає, що всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. (а.с. 16-19).
Відповідно до Акту прийому-передачі прав вимог №2 від 30.09.2025 за Договором факторингу №30/0925-01 від 30.09.2025, ТОВ «Юніт Капітал» прийняв, а ТОВ «Таліон Плюс передав Реєстр прав вимог №2 від 30.09.2025 (а.с. 23). 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 від 30.09.2026, ТОВ «Юніт Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №578178263 у розмірі 19 430,28 грн (а.с. 21-22).
Згідно з платіжною інструкцією в національній валюті №637 від 06.10.2025, ТОВ «Юніт Капітал» сплатило на користь ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти в сумі 5 218 774,27 грн в рахунок оплати за відступлення права вимоги згідно з Договором факторингу №30/0923-01 від 30.09.2025 та Реєстру відступлення права вимоги №2 до Договору факторингу №30/0925-01 від 30.09.2025 (а.с. 24).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025 станом на 31.03.2025 становить: 5400,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3 281,04 грн – заборгованість за відсотками; 270,00 грн – заборгованість за комісією; 2700,00 грн – заборгованість за неустойкою (а.с. 25).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025 станом на 25.08.2025 становить: 5400,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 060,28 грн – заборгованість за відсотками; 270,00 грн – заборгованість за комісією; 2700,00 грн – заборгованість за неустойкою (а.с. 25).
Відповідно до виписки з особового рахунку ТОВ «Юніт Капітал» за договором кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025, боржник ОСОБА_1 , станом на 18.03.2026 заборгованість становить 19 430,28 грн, з яких: 5 400,00 грн- прострочене тіло; 11 060,28 – прострочені відсотки; 270,00 грн – прострочена комісія; 2 700,00 грн – штрафні санкції (а.с. 28).
Як це убачається з повідомлення про дострокове розірвання Договору №ТП/578178263 від 26.08.2025, направленого ТОВ «Таліон Плюс» на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «Таліон Плюс» повідомляє ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору №578178263 від 28.01.2025 з 26.08.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 19 430,28 грн за відповідними реквізитами (а.с. 54). 
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 підписала договір кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025 з використанням електронного підпису позичальника UXTQ. Матеріалами справи знаходить своє підтвердження та не оспорюється відповідачем обставина отримання останньою кредитних коштів в сумі 5 400,00 грн. Доказів на підтвердження повернення відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 5400,00 грн первісному кредитору або ТОВ «Юніт Капітал» матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, вимоги позивача ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 400,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал», суд зважає на таке.
Так, як убачається зі змісту договору кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025, сторонами було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами – 0,98% на день. Строк дії договору сторонами погоджений на п`ять років – до 27.02.2030. Водночас, попередній кредитор ТОВ «Таліон Плюс» скерував на адресу відповідача ОСОБА_1 повідомлення про дострокове розірвання Договору №578178263 від 28.01.2025 - з 26.08.2025, а відтак, кредитор, виходячи з умов кредитного договору, мав право нараховувати ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами у розмірі погодженої сторонами договору відсоткової ставки – 0,98% на день з 29.01.2025 до 25.08.2025 включно (209 днів).
Відтак, розмір відсотків за користування кредитними коштами на день становить 52,92 грн та обраховується таким чином: 5400,00 (тіло кредиту) : 100% х 0,98% (денна ставка за користування кредитом) = 52,92. 
У свою чергу, за 209 днів користування кредитними коштами розмір заборгованості за процентами становить 11 060,28 грн та обраховується таким чином: 52,92 х 209 = 11 060,28 грн. Саме у такому розмірі позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за процентами в сумі 11 060,28 грн підлягають задоволенню.
Що стосується доводів відповідача у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив про те, що умови кредитного договору, які передбачають надзвичайно високі проценти є несправедливими, то суд їх вважає безпідставними, позаяк, ураховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із кредитором, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків несправедливою умовою, натомість відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, позичальниця засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.
Крім того, зазначене не спростовує можливість позичальника оскаржити умови договору як повністю, так і в частині, встановивши, що фінансова установа порушила вимоги законодавства про споживче кредитування.
Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачка зверталася до позивача із будь-якими заявами щодо надання їй роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася зі всіма умовами такого договору.
Отже, суд відхиляє вказані вище доводи відповідача, виходячи з наведених обґрунтувань.
Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що кредитором нараховувалися проценти за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору суд не бере до уваги, позаяк такі доводи відповідача спростовуються змістом договору кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025, якими строк дії договору сторонами погоджений до 27.02.2030. У повідомленні про дострокове розірвання кредитного договору, скерованому попереднім кредитором ТОВ «Таліон Плюс» на адресу відповідача ОСОБА_1 було зазначено про дострокове розірвання договору з 26.08.2025, у свою чергу, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами до 25.08.2025 включно, а відтак, позивачем не нараховувалася заборгованість за процентами поза межами строку дії договору.
Отже, на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Таким чином, позивачем доведений факт наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025 в сумі 16 460,28 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 400,00 гривень; заборгованості по процентами - в сумі 11 060,28 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал».
З приводу посилань відповідача на те, що вона має складне матеріальне становище, не працевлаштована офіційно, має нестабільний дохід та обмежені фінансові можливості, що просить урахувати при вирішенні справи, суд зазначає, що на підтвердження таких доводів відповідачем не надано суду жодного доказу. 
Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України.
Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Щодо наявності права вимоги у позивача, суд бере до уваги, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги та не пов`язано з оплатою за договором факторингу.
Відтак, з огляду на наведені обставини та наявні в матеріалах справи докази, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
У свою чергу, що стосується заявлених позивачем ТОВ «Юніт Капітал» вимог щодо стягнення з відповідача комісії, суд керується таким.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 3.3. Договору №578178263 від 28.01.2025 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є нікчемними.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону.
Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин.
Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами.
З огляду на викладене вище, положення Договору №578178263 від 28.01.2025 про сплату позичальником на користь фінансової установи комісії за надання кредиту (пункт 3.3. Договору) суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
За таких обставин, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» без належних на те правових підстав нарахована комісія за надання кредиту на загальну суму 270,00 гривень, а відтак, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають.
З огляду на наведене вище, загальна сума заборгованості за договором кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 16 460,28 гривень.
Розподіл судових витрат
Згідно з платіжною інструкцією в національній валюті №39005 від 07 травня 2026 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на 98,39% (в сумі 16 460,28 гривень), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 619,54 гривень (16 460,28 гривень (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 16 730,28 гривень (загальна сума позовних вимог) = 98,39% х 2622,40 (сума сплаченого судового збору) : 100%.
Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 гривень.
Так, судом установлено, що позивачем ТОВ «Юніт Капітал» 20 січня 2026 року укладено договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02 з адвокатським бюро «Тимошенко та Партнери», згідно з п. 1.1 якого ТОВ «Юніт Капітал» доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Умовами п. 2.3, 2.4 Договору погоджено, що конкретне доручення клієнта визначається в окремій Додатковій угоді, в якій сторони визначають зміст конкретного доручення/доручень. Адвокатське бюро має право залучити інших адвокатів (адвокатські бюро, об`єднання) для виконання вказаного договору та надання правничої допомоги клієнту. 
Умовами п. 3.1, 3.3, 3.4, 3.6 Договору сторонами погоджено, що отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Гонорар складається з суми вартості послуг до Договору (Додаток №1 до Договору). Після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг. Сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта (а.с. 29-30). 
ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатське бюро «Тимошенко та Партнери» підписали Додаткову угоду №25771387749 до Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди ТОВ «Юніт Капітал» доручив Адвокатському бюро зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, з ОСОБА_1 за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025 (а.с. 6). 
Як убачається зі змісту Акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026), підписаного 20.03.2026 виконавцем адвокатським бюро «Тимошенко та Партнери» і клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», виконавець надав, а клієнт отримав наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025, витрачений час 2 години; вартість послуги - 5000,00 гривень; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025, витрачений час 2 години, вартість послуги 1000,00 гривень; надання усної консультації стосовно складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025, витрачений час 1 година; вартість послуги - 500,00 гривень; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №578178263 від 28.01.2025 на рахунок позичальника ОСОБА_1 , витрачений час – 1 година, вартість послуги – 500,00 грн (а.с. 7).
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
У справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04 від 23.01.2014 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00 від 28.11.2002 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 
Суд ураховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, сторони у судове засідання не з`явилися, тобто, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання позовної заяви та відповіді на відзив.
Ураховуючи предмет позову та розмір задоволених позовних вимог – 16 460,28 грн, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» до 3 000,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 80, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії №578178263 від 28.01.2025 в розмірі 16 460 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят) гривень 28 копійок, з яких: 5400,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 11 060,28 гривень - сума заборгованості за процентами.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2619 (дві тисячі шістсот дев`ятнадцять) гривень 54 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163, рахунок: НОМЕР_4 в АТ «Універсал Банк» 21133352, МФО 322001;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року. 

Суддя:   Я.Ю. Семенова