ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. Справа № 924/270/26 

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу 

за позовом Фермерського господарства "Манзюк", с. Лисанівці Хмельницького району Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НаноКАС", селище Летичів Хмельницького району Хмельницької області 

про стягнення 421 800,10 грн.

представники сторін: не викликались; 

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Манзюк", с. Лисанівці Хмельницького району Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "НаноКАС", селище Летичів Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 421 800,10 грн. 
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням ТОВ "НаноКАС" своїх зобов`язань з поставки товару згідно договору поставки від 11.03.2024. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Музиці М.В. 
Ухвалою суду від 16.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 
Ухвала суду від 16.03.2026 надіслана сторонам в Електронні кабінети останніх в ЄСІТС та отримана ними, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку.
Проте, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, жодних клопотань від нього не надходило. 
Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, відтак, з врахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд доходить висновку про розгляд справи №924/270/26 за наявними матеріалами. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
11.03.2024 між Фермерським господарством "Манзюк" (покупець) та ТОВ "НаноКАС" (постачальник) укладено Договір поставки №11/03/24-01 (далі - договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, відповідно до цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар і сплатити за нього визначену цим Договором ціну.
Товаром за цим Договором є мінеральні добрива (п. 1.2. договору). 
Загальне найменування, кількість та одиниця виміру Товару, ціна за одиницю Товару, загальна ціна (вартість) Товару, строки та умови поставки Товару узгоджується Сторонами та визначається на кожну партію Товару в окремій Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. договору).
Відповідно до п. 2.1. та 2.2. Договору, загальна ціна (вартість) цього Договору визначається кількістю оплаченого та отриманого Покупцем Товару протягом всього строку дії Договору. Ціна за одиницю Товару та ціна кожної окремої партії Товару визначається Сторонами в специфікаціях або в видаткових накладних. Покупець зобов`язаний здійснити 100% (стовідсоткову) попередню оплату Товару, відповідно до узгодженої обома Сторонами Специфікації на поставку товару, протягом строку, встановленого в специфікації. За згодою сторін можлива оплата Товару по факту поставки – протягом 1-2 робочих днів з дати поставки. 
Згідно п. 3.1. Договору, Постачальник повинен поставити Покупцю Товар в строк та на умовах, погоджених Сторонами в Специфікації, відповідно до п. 1.3. цього Договору, а Покупець зобов`язаний отримати зазначений Товар, на умовах та в строки, погоджені Сторонами в Специфікації .
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору, та закінчується 30.12.2024, але діє до повного виконання зобов`язань сторонами. 
Договір підписано сторонами та скріплено печаткою позивача. 
Відповідачем сформовано рахунок від 03.02.2025 на оплату 5550001,2 грн. за товар - добрива азотні рідкі. 
ФГ "Манзюк" платіжними інструкціями сплачено на рахунок відповідача 03.02.2025 року 832500,15 грн., 06.02.2025 року 1000000,00 грн., 20.02.2025 року 2000000,00 грн., 25.02.2025 року 1000000,00 грн. та 13.03.2025 року 717501,05 грн. На загальну суму 5550001,2 грн.
В свою чергу, ТОВ "НаноКАС" поставлено ФГ "Манзюк" товар на суми 401820,08 грн. (видаткова накладна від 07.02.2025), 308580,07 грн. (видаткова накладна від 07.02.2025), 406260,08 грн. (видаткова накладна від 13.02.2025), 410330,09 грн. (видаткова накладна від 13.03.2025), 404780,09 грн. (видаткова накладна від 20.02.2025), 406630,09 грн. (видаткова накладна від 21.02.2025), 401450,09 грн. (видаткова накладна від 21.02.2025), 408850,09 грн. (видаткова накладна від 06.03.2025), 404040,08 грн. (видаткова накладна від 06.03.2025), 357050,08 грн. (видаткова накладна від 12.03.2025), 407740,09 грн. (видаткова накладна від 19.03.2025), 408850,09 грн. (видаткова накладна від 20.03.2025), 401820,08 грн. (видаткова накладна від 28.03.2025). На загальну суму 5128201,1 грн. 
Між сторонами у справі підписано акт звіряння розрахунків станом на 01.10.2025, з якого слідує, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 421 800,10 грн. 
З вищевикладеного, ФГ "Манзюк" звернулось з даним позовом до суду. 
Позиція суду. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За положеннями частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Правовідносини, що склались між сторонами, є правовідносинами з поставки товару.
Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).
Наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями підтверджується, що позивачем відповідно до умов договору поставки від 11.03.2024 перераховано відповідачу за товар 5550001,20 грн. 
В свою чергу, згідно підписаних видаткових накладних ТОВ "НаноКАС" поставило ФГ "Манзюк" товар на суму 5128201,1 грн. 
За змістом ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17, від 19.03.2024 року у справі № 910/3016/23 умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому, доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Отже, в розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлену продукцію.
Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 11.03.2026 позивачем сплачено відповідачу 5550001,20 грн. за товар. Натомість ТОВ "НаноКАС" постановлено товар на суму 5128201,1 грн., з чого вартість непоставленого, проте, оплаченого товару склала 421 800,1 грн. 
Відтак позивачем правомірно реалізовано своє право вибору у формі вимоги до відповідача щодо повернення попередньої оплати. 
Доказів повернення 421 800,10 грн. попередньої оплати або поставки товару на відповідну суму матеріали справи не містять та відповідачем не заперечується. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 421800,1 грн. попередньої оплати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову. 
Позивач також просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.
Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Разом з тим, у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Подібна позиція викладену у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №910/2158/23.
Вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу у справі №924/270/26 позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги №01-03/26 від 07.03.2026, укладений між Фермерським господарством "Манзюк" (замовник) та Адвокатом Яцишиним Анатолієм Олександровичем (виконавець), згідно п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати правову допомогу - комплекс юридичних послуг, а саме представництво інтересів замовника у справі за позовом замовника до ТОВ "НаноКАС" щодо стягнення заборгованості згідно договору поставки від 11.03.2024 в суді першої та апеляційної інстанцій. До складу таких послуг входять надання консультацій, складання адвокатських запитів, представництво інтересів замовника перед органами військового управління, державної влади та іншими установами, та також здійснення всіх необхідних юридично значимих дій для виконання завдання замовника та реалізації умов цього договору. 
У п.3.1 договору сторонами узгоджено, що обсяг та вартість послуг виконавця за даним договором визначається в актах про надання правової допомоги. Загальна вартість робіт становить 30 000,00 грн. 
30.04.2026 між позивачем та адвокатом Яцишиним А.О. підписано акт надання правової допомоги, за змістом якого адвокатом надано послуги з ознайомлення з наданими замовником документами та розробки правової позиції вартістю 500 грн., підготовка та подання позовної заяви вартістю 25000,00 грн. Згідно п. 4 акту, претензій до змісту та якості наданої правової допомоги у замовника немає.
Матеріалами справи підтверджується подання адвокатом Яцишиним А.О. в інтересах позивача позову у справі №924/270/26 про стягнення заборгованості за оплачений, проте, не поставлений товар згідно договору поставки від 11.04.2024. 
Суд в даному випадку враховує, що справа №924/270/26 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто, судові засідання не проводились; позовні вимоги ґрунтуються на одному договорі та підписаних сторонами у справі видаткових накладних; відповідачем сума боргу не оспорюється, з чого у представника позивача відсутня необхідність у поданні додаткових заперечень/пояснень/доказів; у справі заявлено до стягнення лише основну заборгованість, що не потребувало здійснення значних розрахунків. 
З викладеного, враховуючи, що юридична кваліфікація правовідносин, що є предметом спору, є нескладною не вимагає великого обсягу надання адвокатом послуг, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та вони не підлягають розподілу на користь відповідача в заявленому розмірі.
Таким чином, з огляду на загальне правило розподілу судових витрат, та також критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ФГ "Манзюк" від 30.04.2026 та покладення на відповідача 10 000,00 грн. понесених позивачем витрат на правову допомогу у справі №924/270/26. В іншій частині заяви суд відмовляє. 
Суд зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини позивача з адвокатом за укладеним договором, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на відповідача не в повній сумі, про яку домовились позивач та адвокат (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).
Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НаноКАС" (31500, Хмельницька область, Хмельницький район, селище Летичів, вул. І. Франка, буд. 33/2а, код ЄДР 44359148) на користь Фермерського господарства "Манзюк" (31440, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Лисанівці, вул. Олеся Гончара, буд. 43, код ЄДР 38595040) 421 800,1 грн. (чотириста двадцять одну тисячу вісімсот грн. 10 коп.) боргу, 5 061,60 грн. (п`ять тисяч шістдесят одну грн. 60 коп.) витрат зі сплати судового збору, 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу. 
Видати наказ. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Музика 

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи, учасникам справи в ел. кабінети