Справа № 214/10345/25
2/214/111/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
19 травня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Гриня Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання – Гайдученко С.О.,
представника позивача – Ступак Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/10345/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ступак Яна Олександрівна до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить визначити порядок користування трикімнатною квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - житлову кімнату площею 17,40 кв.м та житлову кімнату площею 12.5 кв.м; виділити у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кімнату площею 13,70 кв.м; залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : коридор площею 5,40 кв.м; кухню площею 6,90 кв.м; ванну кімнату 2,40 кв.м; вбиральню (поєднану) площею 1,20 кв.м; вбудовану шафу площею 0,40 кв.м. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи: витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20 000,00 грн та сплачений останньою судовий збір 2422,40 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що позивач зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Третя особа ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, зареєстрована та мешкає за вищевказаною адресою. 05.06.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання (догляду) посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору, зазначено, що відчужувач передає у власність набувача належні їй 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов?язується надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. Отже, позивач ОСОБА_1 є співвласником кв. АДРЕСА_3 , а саме: відповідно до умов вищевказаного договору довічного утримання, на праві спільної часткової власності позивачу належить 2/3 частини вказаної квартири. Іншим співвласником вищевказаної квартири є відповідачка ОСОБА_2 якій належить 2/6 частки квартири. 
Таким чином, на даний час спірною квартирою користуються: позивач ОСОБА_1 - мати позивача ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 та мати відповідачки ОСОБА_4 . Із 2025 року між сторонами почали виникати конфлікти щодо користування квартирою, у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється вирішити питання про порядок користування квартирою у добровільному порядку, у позивача виникла необхідність у зверненні до суду
Ухвалою суду від 22.10.2025 року судом було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по вищевказаній справі. Одночасно ухвалою суду витребувано докази.
28.10.2026 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказала, що вона отримала у спадщину після смерті батька 1/3 частку спірної квартири. Позивачка від отримання спадщини після батька не відмовилася і стала в результаті цього власником 2/3 квартири, так як їй належала інша 1/2 частина квартири. Як вказує відповідач, ні вона ні її матір не перешкоджали проживанню у квартирі, або в користуванні нею. Щодо встановлення порядку користування вказаною квартирою, відповідач не заперечує, якщо їй виділити в користування кімнату площею 12,5 кв.м, яка є самостійною, ізольованою кімнатою та до якої вхід з коридору, тобто з приміщення, яке залишиться у загальному користуванні, що в подальшому у сторін не було спірних ситуацій.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ступак Я.О. позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, не заперечувала щодо виділення відповідачу у користування кімнату площею 12,5 кв. м, яка є самостійною ізольованою кімнатою.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, від останньої надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила врахувати її доводи викладені у відзиві на позов.
Треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, письмових пояснень не надали.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Судом встановлено, 05.05.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання (догляду) який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. (а.с. 27-28).
Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору, зазначено, що відчужувач передає у власність набувача належні їй 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов?язується надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (а.с.27- 28 копія договору).
Отже, позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_3 , а саме: відповідно до умов вищевказаного договору довічного утримання, позивачу на праві спільної часткової власності налажеить 2/3 частини вказаної квартири, що підтверджується копією витяга з Державного реєстру на нерухоме майно та Реєстром права власності на нерухоме майно щодо об?єкта нерухомого майна №446937044 від 09.10.2025 (а.с.38-40).
Іншим співвласником вищевказаної квартири, є відповідач ОСОБА_2 , якій на підставі свідоцтва про спадщину, на праві приватної спільної часткової власності належить 2/6 частки, що отримана після смерті батька ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №446937044 від 09.10.2025 (а.с.38-40).
Судом встановлено, що згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , яка розташована на ІV поверсі 9 поверхового будинку, складається з трьох кімнат житловою площею 43,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 12,5 кв.м., 2-а кімната 17,4 кв.м., 3-я кімната 13,77 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,2 кв.м., коридору 5,4 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м. Загальна площа квартири 62, 3 кв.м, згідно з технічним паспортом на квартиру (а.с. 15-24).

Отже, на даний час вищевказаною квартирою користуються: позивач ОСОБА_1 з її матірю ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 і матір відповідача ОСОБА_4 .
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до частини першої та другої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою, частиною другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За змістом частини першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів; (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Верховний Суд у Постанові від 06.02.2023 року у справі № 607/22941/21 зазначив, що ст.358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.
У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, а також постановах Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі№ 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що в період 2025 між позивачем та відповідачем виникли конфлікти щодо користування квартирою, які полягали у визначенні порядку користування.
Відповідно, суд приходить до висновку, що порушене право позивача ОСОБА_1 підлягає захистові.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач, скориставшись правом надання відзиву, заперечила факт створення перешкод позивачці у користуванні квартирою, однак просила суд виділити ій кімнату площею 12,5 кв. м, яка є самостійною ізольованою кімнатою розташованою одразу за коридором, який залишиться у загальному користуванні
У свою чергу представник позивача - адвокат Ступак Я.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, однак не заперечувала щодо можливості виділення відповідачу у користування кімнати площею 12,5 кв.м.
При вирішенні спору про виділення майна, яке належить на праві спільної часткової власності суд може не погодитися із запропонованим варіантом виділу такого майна позивачем та провести його у інший спосіб, враховуючи інтереси власників та інші обставин, що мають істотне значення. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що запропонований відповідачем варіант виділу майна та подальшого користування квартирою враховує інтереси всіх співвласників тому позовна вимога ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою підлягає до часткового задоволення, а саме: визначити порядок користування трикімнатною квартирою та виділити у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кімнату площею 12,5 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кімнати площею 13,70 кв.м. та 17,40 кв.м.; залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : коридор площею 5,40 кв.м.; кухню площею 6,90 кв.м.; ванну кімнату площею 2,40 кв.м; вбиральню (поєднану) площею 1,20 кв. та вбудовану шафу плошею 0, 40 кв.м.
Більш того відповідач у відзиві на позовну заяву заперечувала факт створення перешкод, а саме виклик позивачем 07.08.2025 року працівників поліції з приводу словесного конфлікту з третьою особою - ОСОБА_4 щодо користування майном не може беззаперечно свідчити про створення нею перешкод у користуванні майном (а.с. 57-59). 
Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, доказів будь- яких перешкод з боку відповідача ОСОБА_2 у користуванні житлом ОСОБА_1 остання не надала, тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн підтверджуються: договром про надання правничої допомоги №54 від 05.09.2025 року; додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №54 від 05.09.2025 року; розрахунком вартості прравової допомоги у загальній сумі 20000,00 грн
Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, позивачу ОСОБА_1 відповідачем підлягає відшкодуванню сплачений за розгляд справи судом судовий збір в розмірі 2422,40 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 391 ЦК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ступак Яна Олександрівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування квартирою - задовольнити частково.
Визначити порядок користування трикімнатною квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 :
виділити у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житлову кімнату площею 12,5 кв.м.; 
виділити у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житлові кімнати площею 17, 40 кв.м. та 13,70 кв.м.; 
залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коридор площею 5,40 кв.м., кухню площею 6,90 кв.м., ванну кімнату площею 2,40 кв.м, вбиральню (поєднану) площею 1,20 кв., вбудовану шафу площею 0, 40 кв.м.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн, та витрати правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 19.05.2026 року.

Суддя Н.Г. Гринь