Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1575/26 
номер провадження 2-а/695/72/26

25 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі
судді Апанасенко К.І.,
за участю секретаря судового засідання Біленко Н.Г., Козлова Б.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:

16 квітня 2026 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №199 від 10.04.2026 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Позов обґрунтовано незаконністю постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка винесена попри те, позивач не міг прибути за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 20.01.2026 у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, а тому правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивач не вчиняв. Відповідні пояснення позивача не були взяті до уваги відповідачем, чим порушено вимоги ст. 280 КУпАП. Крім того, станом на момент притягнення до відповідальності позивач уже оновив військово-облікові дані й отримав відстрочку від мобілізації. 
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2026 позовна заява залишена без руху через неповну оплату судового збору.
Ухвалою судді від 28.04.2026 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання 22.05.2026 з`явився позивач, підтримав адміністративний позов і просив задовольнити повністю. Додатково до аргументів, викладених у позовній заяві, пояснив суду таке. Позивач отримав від племінника інформацію про наявність на його ім`я повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у воєнній комендатурі, яку позивач особисто забрав під розписку. ОСОБА_1 визнав, що 16.01.2026 зі змісту повістки йому стало відомо, що він має 20.01.2026 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак у позивача погіршилося здоров`я, він вимушений був пройти стаціонарне лікування. За словами позивача, його виписали з лікарні за тиждень раніше, ніж мали би, тому він не дуже добре почувався і продовжував амбулаторне лікування під наглядом сімейного лікаря. Через ці обставини, а також у зв`язку з оформленням відстрочки від мобілізації (догляд за хворими батьками) він пішов до ІНФОРМАЦІЯ_2 наприкінці лютого 2026 року. Підкреслив, що 20.01.2026 його донька усно повідомила в РТЦК та СП про його стаціонарне лікування, а сам він після відвідування РТЦК та СП наприкінці лютого 2026 року очікував, що йому надішлють іще одну повістку про виклик, однак вона не надійшла. Натомість він, не ховаючись від ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.04.2026 пройшов огляд військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей же день йому вручили повістку про розгляд його справи про адміністративне правопорушення 10.04.2026 о 17 год., однак надати цю повістку суду не може, оскільки вона залишилася у відповідача. По прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_2 10.04.2026 йому повідомили, що вже розглянули його справу в цей день о 15 год., притягнули його до адміністративної відповідальності і переглядати своє рішення не будуть. Основною претензією позивача до відповідача є те, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач не врахував надані ним 06.04.2026 письмові пояснення щодо поважності причин неприбуття за повісткою 20.01.2026 у зв`язку із стаціонарним лікуванням та іншими обставинами.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 12.05.2026 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що позивач отримав повістку № 6376533 від 12.01.2026 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 20.01.2026 о 09 год. 00 хв з метою уточнення військово-облікових даних, що підтверджено особистим підписом позивача. Однак позивач за викликом не з`явився 20.01.2026. Також протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до ТЦК та СП він не повідомив про причини неявки та у подальшому не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, що не перевищує сім календарних днів. Оновлення позивачем даних та проходження ВЛК 06.04.2026, а також отримання останнім відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не спростовують неприбуття ОСОБА_1 у строк, визначений у повістці № 6376533 від 12.01.2026, яка була належним чином врученою.
21.05.2026 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій додатково до змісту позовної заяви повідомив суду про відвідування його донькою 20.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вона інформувала про його стаціонарне лікування, яке перешкоджало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також підкреслив добросовісність своїх дій та відсутність умислу ухилятися від служби. 
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним, за званням рядовий, солдат резерву. Згідно з витягом з додатку «Резерв+» від 05.04.2026 військово-облікові дані уточнено вчасно, 20.06.2024. 
16.01.2026 ОСОБА_1 отримав повістку № 6376533 про виклик на 20.01.2026 о 9:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, що підтверджується розпискою позивача та особистими поясненнями позивача у судовому засіданні. Хоча повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не була надана сторонами до матеріалів справи, однак обидві сторони визнають факт її видачі позивачеві, який, крім того, підтверджується указаними доказами, як і зміст повістки (дата і час явки, інформація про ІНФОРМАЦІЯ_2 , дані особи, яка має з`явитися за викликом, мета виклику). 
20.01.2026 о 9:00 год. ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою, оскільки в той день і до 12:00 год. 23.01.2026 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня». 
Як свідчать наявні у справі докази (копія довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.04.2026, письмові пояснення на ім`я керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та пояснення позивача, у подальшому він відвідав ІНФОРМАЦІЯ_2 06.04.2026, де отримав направлення для проходження медичного огляду. ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 провела медичний огляд ОСОБА_1 06.04.2026. Згідно з довідкою ВЛК від 06.04.2026 № 2026-0406-1247-2605-0 позивач був визнаний придатним до військової служби. 
Щодо можливого відвідування позивачем ІНФОРМАЦІЯ_2 наприкінці лютого 2026 року та його донькою – 20.01.2026, то суд не може вважати встановленими ці факти, оскільки вони заперечуються відповідачем і будь-якими доказами у матеріалах справи не підтверджені.
Також 06.04.2026 ОСОБА_1 надав керівнику ІНФОРМАЦІЯ_2 «пояснення щодо протоколу про адмінпорушення № 199 від 04.04.2026 про явку за повісткою № 6376533 20.01.2026». У поясненнях позивач розповідає про своє стаціонарне лікування з 15.01.2026 до 23.01.2026 та підготовку документів для відстрочки по догляду за мамою, проведення медичних досліджень і просить врахувати ці обставини при розгляді питання про притягнення його до відповідальності.
10.04.2026 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову № 199 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порушення вимог частин 1, 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року, пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами), відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року, будучи належним чином оповіщеним (вручення повістки) повісткою № 6376533 від 12.01.2026 року про прибуття о 09:00 годині 20.01.2026 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. 
Згідно з указаною постановою за вчинене адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17 000 грн. 
Згідно витягів із системи ЕСОЗ, доданих позивачем до відповіді на відзив, ОСОБА_1 звертався за консультаціями до сімейного лікаря 28.01.2026 та 27.03.2026 зі скаргами на головний біль, а 28.01.2026 – також на запаморочення. Сімейний лікар призначав консультацію невролога (28.01.2026) та ін`єкції (27.03.2026). 
За твердженням позивача, звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у найближчі дні, тиждень після виписки з лікарні 23.01.2026 йому заважав незадовільний стан здоров`я, амбулаторне лікування, а також оформлення документів для отримання відстрочки від мобілізації. 
Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Відповідно до ст. 235 КУпАП України територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
Таким чином, з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.
Статтею 22 Закону України № 3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), який визначає:
- механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;
- процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

- процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
- організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
- процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Згідно з п. 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487).
Відповідно до підп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
Як зазначено в примітці Додатку 11 до Порядку №1487, повістка вважається врученою: шляхом вручення під особистий підпис - у день, зазначений у розписці до повістки, в якій проставлений підпис особи, або день складеного у довільній формі акта про відмову особи в отриманні повістки під особистий підпис (за підписом осіб, які мали намір вручити особі повістку).
Згідно з п. 23 Порядку № 560 причина неприбуття за викликом за повісткою ТЦК та СП вважається поважною у разі: перешкоди стихійного характеру, хвороби громадянина, воєнних дій на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Водночас у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (абз. 22 ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII, п. 24 Порядку № 560).
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З аналізу наведених вище норм законодавства слідує, що у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк; у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ТЦК та СП повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК та СП або в будь-який інший спосіб; надалі прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, що не перевищує семи календарних днів; поважні причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, повинні бути підтверджені належним чином.
Відповідно, об`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з неявкою за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 в особливий період і передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КАС України, охоплює як саму неявку без поважних причин до ТЦК та СП у встановлений у повістці день та час, так і неповідомлення про причини неявки в 3-денний строк, наступне неприбуття в 7-денний строк до ТЦК та СП.
Враховуючи норми законодавства про військовий облік та мобілізацію та встановлені судом факти, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщеним про необхідність явки 20.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через поважну причину (хворобу та її стаціонарне лікування), яка позбавила його можливості особисто прибути у визначений строк до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 20.01.2026 не з`явився за отриманою повісткою. Однак ця обставина не звільнила його від обов`язку повідомити відповідача про причини неявки у триденний строк (тобто до 23.01.2026) в будь-який спосіб із подальшим прибуттям до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, що не перевищує семи календарних днів, тобто до 30.01.2026 включно. 
Оскільки згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 408 від 23.01.2026 позивач припинив стаціонарне лікування в лікарні 23.01.2026 о 12:00 год., він мав об`єктивну можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 до 30.01.2026. Наявність об`єктивних перешкод виконати цей обов`язок не була наведена і підтверджена позивачем належними і допустимими доказами. Проте ОСОБА_1 указаний обов`язок не виконав, чим порушив вимоги законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Щодо аргументів позивача про незадовільний стан здоров`я, амбулаторне лікування та оформлення документів для отримання відстрочки від мобілізації як причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений законом строк, то суд оцінює їх як неповажні для невиконання імперативних вимог законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в умовах особливого періоду й воєнного стану. 
Виписка з медкарти хворого № 408 від 23.01.2026 (а.с. 5), витяги із системи ЕСОЗ про амбулаторне обстеження позивача від 28.01.2026 та 27.03.2026 не містять рекомендацій про необхідність дотримання позивачем постільного режиму, про повторну госпіталізацію чи інших подібних рекомендацій, які би свідчили про об`єктивну неможливість позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу після виписки з лікарні, зокрема, 24.01 - 30.01.2026 для уточнення облікових даних. Оформлення документів для отримання відстрочки від мобілізації взагалі не можна розцінювати як перешкоду й виправдану причину неявки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Щодо можливого порушення положень ст. 280 КУпАП відповідачем у частині неврахування пояснень та медичних документів при притягненні позивача до відповідальності, то з цим не можна погодитись. 
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як було встановлено судом, усупереч положенням мобілізаційного законодавства ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений законом строк за повісткою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 10.04.2026 відповідач мав у своєму розпорядженні письмові пояснення позивача від 06.04.2026, однак вони не містять інформації про поважні причини неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом визначеного законодавством строку, який обчислюється після визначеної у повістці дати явки до ТЦК та СП (абз. 22 ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII, п. 24 Порядку № 560). Тому відповідач об`єктивно не врахував відповідні пояснення та медичні документи при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:
найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте у справі рішення.
Суд зауважує, що форма постанови по справі про адміністративне правопорушення, яку уповноважені виносити посадові особи ТЦК та СП, визначена у додатку 4 до Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 1 січня 2024 року № 3. Ця стандартна форма, як і норми ст.283 КУпАП, не передбачає викладу пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та аналізу таких пояснень уповноваженою посадовою особою. Тому не можна стверджувати, що відповідні пояснення позивача, надані відповідачеві 06.04.2026, не були ним враховані. З огляду на зміст оскаржуваної постанови та враховуючи відзив на позовну заяву, вони були відкинуті відповідачем при прийнятті постанови як такі, що не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Ті обставини, що на момент винесення постанови позивач оновив дані в ТЦК та СП, пройшов ВЛК та отримав відстрочку від мобілізації, не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення і не можуть виступати підставою звільнення від адміністративної відповідальності. 
Суд підкреслює, що законодавство встановлює вимогу до військовозобов`язаних прибувати за повісткою в указаний у ній день і час, а в разі поважних причин неприбуття в цей день - у найближчі 10 днів. Тобто в разі наявності поважної причини неприбуття в ТЦК та СП у день, указаний за повісткою, особа вчиняє правопорушення в разі неявки без поважних причин до ТЦК та СП протягом десяти днів після настання дня, указаного в повістці. Відповідна бездіяльність військовозобов`язаного, що не має обґрунтованого виправдання і наявна в діях позивача, формує об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Явка військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_2 пізніше вказаного строку вже не має юридичного значення для оцінки та кваліфікації дій правопорушника.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Як установив суд, відповідач діяв у межах своїх повноважень та правомірно виніс постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Так як оскаржувана постанова є законною, заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право , зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву залишено без задоволення, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, слід залишити без відшкодування.
Керуючись ст. 7, 9, 210-1, 235, 245, 247, 251, 252, 258, 280, 283 КУпАП та ст. 2, 72, 77, 79, 139, 143, 241-246, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 199 від 10.04.2026 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ НОМЕР_2 .

Суддя К.І. Апанасенко