П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року
м. Київ
справа № 990/203/25
провадження № 11-457заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2025 року (судді Желтобрюх І. Л., Блажівська Н. Є., Олендер І. Я., Шишов О. О., Яковенко М. М.) у справі № 990/203/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. 12 травня 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 лютого 2025 року № 1/вс-25 (далі - оскаржуване рішення), яким його визнано таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону України від 07 червня 2018 року № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон № 2447-VIII).
2. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону та верховенства права з огляду на його необ`єктивність, неналежну вмотивованість, невідповідність фактичним обставинам та дискримінаційний характер.
3. Посилається на те, що оскаржуване рішення ВККС ґрунтується на помилково встановлених обставинах щодо розміру чистого доходу позивача протягом 2004-2016 років; суб`єктивних припущеннях Комісії (зокрема, щодо розміру його витрат протягом 2004-2016 років, 2019 року, щодо розміру матеріальної допомоги від батьків протягом тривалого періоду, щодо дарування позивачу батьками коштів для придбання квартири); мотивах, які не обговорювались із кандидатом, у зв`язку із чим він був позбавлений можливості їх спростувати; твердженнях, які не відповідають дійсності.
4. Позивач наголошує, що на цей час щодо одних і тих самих обставин (дослідження відповідності позивача майновому критерію доброчесності за один і той самий період до 2023 року, в тому числі щодо джерел придбання ним квартири в Одесі) існує два протилежних висновки за результатами оцінювання його кандидатури інституціями за участю представників міжнародних та іноземних організацій, які в конкурсних процедурах сприяють державним органам у встановленні відповідності осіб критеріям професійної етики та доброчесності: про відповідність позивача критеріям професійної етики та доброчесності в межах конкурсної процедури на зайняття посади члена ВККС у 2023 році та оскаржуване у цій справі рішення ВККС про невідповідність його критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закон № 2447-VIII.
5. Зазначає, що ситуація правової невизначеності виникла внаслідок незастосування ВККС та Громадською радою міжнародних експертів (далі - ГРМЕ) пункту 10 Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджених рішенням Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 17 грудня 2024 року № 3659/0/15-24 (далі - Єдині показники) щодо недопустимості перегляду під час оцінювання фактів і обставин, яким у встановленому законом порядку вже була надана належна оцінка інституціями за участю представників міжнародних та іноземних організацій, які в конкурсних процедурах сприяють державним органам у встановленні відповідності осіб критеріям професійної етики та доброчесності, і особу було визнано такою, що відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.
6. Звертає увагу й на дискримінаційний характер рішення, оскільки стосовно багатьох інших осіб за таких самих обставин ВККС у межах проведення процедури кваліфікаційного оцінювання суддів чи кандидатів на посаду судді приймала рішення про їх відповідність установленим законом критеріям.
7. Вказує, що оскаржуваним рішенням можуть бути порушені його законні інтереси під час участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеному 14 вересня 2023 року, в доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному 11 грудня 2024 року, та майбутньому конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду (далі ВАКС) та Апеляційної палати ВАКС.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2025 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішеннявідмовлено повністю.
9. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статей 8, 55, 124 Конституції України та статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за наявності реального, обґрунтованого та індивідуально визначеного порушення прав, свобод або законних інтересів особи. При цьому суд зазначив, що наявність юридичного спору є обов`язковою умовою здійснення судового захисту, а суд не вправі здійснювати перевірку рішень суб`єкта владних повноважень поза контекстом реального порушення прав позивача.
Разом з тим суд першої інстанції установив, що конкурс, у межах якого було ухвалено оскаржуване рішення, завершено, а позивач не заявив вимог про скасування результатів конкурсу чи про його поновлення. Таким чином оскаржуване рішення не породжує для позивача жодних юридичних наслідків, не змінює його правового статусу, не встановлює додаткових обов`язків і не створює правових обмежень. За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент розгляду справи відсутній об`єкт судового захисту, оскільки рішення має індивідуальний характер і було прийняте виключно в межах конкретної конкурсної процедури, яка завершена.
10. Оцінюючи доводи позивача про наявність у нього виправданого достатнього інтересу, суд зазначив, що такі доводи зводяться до припущення про можливий вплив оскаржуваного рішення на його участь у майбутніх конкурсах. Позивач пов`язував цей вплив із положеннями пункту 10 Єдиних показників. Разом з тим суд установив, що Єдині показники не є законом чи іншим нормативно-правовим актом у розумінні статті 4 КАС України, вони не пройшли процедуру державної реєстрації та не включені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, а законом не визначено їх обов`язковості як регулятора діяльності ВККС.
11. Суд виходив із положень частини другої статті 19 Конституції України, згідно з якими органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відтак саме закон визначає підстави, межі повноважень і спосіб діяльності ВККС, а не Єдині показники. За таких обставин суд визнав безпідставними твердження позивача про преюдиційний або обов`язковий характер оцінки, наданої йому в межах спірного рішення, для майбутніх конкурсних процедур. Побоювання позивача щодо неможливості переоцінки відповідних обставин у майбутньому суд оцінив як припущення, які не підтверджені належними доказами та не свідчать про наявність реального порушення права.
12. З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів наявності реального, такого, що підлягає судовому захисту, порушеного права або законного інтересу на момент розгляду справи. Відсутність такого порушення є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову без переходу до аналізу інших критеріїв правомірності оскаржуваного рішення по суті.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
13. Не погодившись із таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
14. Позивач вказав, що суд першої інстанції не перейшов до аналізу висновків ВККС по суті (наприклад, щодо помилкового розрахунку доходів за 2004-2016 роки чи невідповідності витрат доходам у 2019 році), оскільки відсутність порушеного права (перший мотив) була визнана самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Скаржник підкреслює, що суд першої інстанції помилково визнав, що: 1) позивач переконливо не довів, у чому полягає його порушене право; 2) оскаржуване рішення ВККС не здійснює ані обтяжувальної дії, ані регулюючого впливу на юридичний статус позивача. Зазначені тези в свою чергу стали підставою для хибного висновку про відсутність об`єктивного спору у цій справі та використані cудом для самоусунення від перевірки доводів позову по суті (надання оцінки спірному рішенню ВККС на предмет його обґрунтованості). Такі висновки не відповідають вимогам належного мотивування, оскільки суттєві доводи про порушення законних інтересів позивача оскаржуваним рішенням ВККС та клопотання про застосування судом ефективного способу захисту порушених прав залишились без відповіді.
Позивач з цього приводу зазначає, що у позові детально викладені аргументи щодо порушення рішенням ВККС його законних інтересів: нескасоване рішення, що констатує обґрунтований сумнів у його доброчесності, з великою імовірністю може перешкодити успішній участі в інших поточних конкурсних процедурах на зайняття посади судді, зокрема у конкурсі на посади суддів загальних апеляційних судів, у повторному конкурсі на посаду судді ВАКС, оголошеному 03 червня 2025 року, учасником яких він є. Зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні ВККС, можуть зашкодити його законним інтересам в інших конкурсних процедурах на посаду судді, оскільки: а) вони стосуються критеріїв, які є спільними для всіх конкурсів на посади суддів; б) сам по собі факт наявності негативного висновку щодо доброчесності може зменшити шанси на успіх у майбутніх / поточних процедурах; в) необґрунтовані, на його переконання, висновки / оцінки спірного рішення ВККС можуть бути враховані Комісією (тобто без обов`язкового перегляду) під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання в інших процедурах; г) рішення про його відповідність критеріям доброчесності у конкурсі до ВККС у 2023 році (за участі міжнародних експертів) є діаметрально протилежним за змістом до спірного рішення, що створило правову невизначеність. 
Разом з тим, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) як суд першої інстанції не надав оцінки та не мотивував відхилення наведених доводів позову щодо порушення його законних інтересів. Ці доводи є вагомими в світлі висновку суду про «нереальність» спору. Рішення суду в цій частині не демонструє того, що аргументи позивача були почуті. Недостатня мотивованість судового рішення є порушенням права на справедливий суд.
15. Також вказує, що суд першої інстанції залишив без відповіді його клопотання про вихід за межі позову та ефективний захист, жодним чином не мотивував його та взагалі не розглядав можливості обрання іншого, більш ефективного способу захисту (як-то відновлення конкурсу, зобов`язання провести повторну співбесіду тощо), мимохідь зазначивши про «невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством».
16. Позивач зазначає, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи відсутність об`єкта судового захисту, послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі № 9901/107/19, де зазначено, що після завершення конкурсу рішення ВККС і ГРМЕ про припинення участі кандидата не порушує його прав і не створює для нього правових наслідків. Однак суд не врахував подальшу еволюцію практики Великої Палати (кінець 2024 - початок 2025 року), у якій акцент зроблено на необхідності більш суворого та інтенсивного судового контролю за обґрунтованістю рішень ВККС у конкурсних процедурах, щоб запобігти свавіллю та забезпечити дотримання принципу верховенства права. Позивач також звернув увагу на положення пункту 10 Єдиних показників, яке, на його думку, встановлює особливий режим врахування попередніх оцінок у конкурсах за участю міжнародних експертів, у тому числі позитивних, що може впливати на правове значення таких рішень у майбутньому.
17. Таким чином, на думку скаржника, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції належним чином не мотивував відсутності порушення спірним рішенням його прав та законних інтересів; без жодного обґрунтування не скористався повноваженнями щодо можливості обрання іншого, більш ефективного способу захисту, по суті залишив без реагування письмове клопотання сторони; не врахував суспільного значення у проведенні прозорого та справедливого конкурсу до ВАКС.
18. Крім того, позивач стверджує, що суд першої інстанції помилково визнав Єдині показники такими, що не є нормативно-правовим актом і не є обов`язковими для ВККС. На його думку, суд безпідставно пов`язав нормативний характер Єдиних показників із їх державною реєстрацією в Мін`юсті та включенням до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, хоча відповідні акти (Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (далі - Порядок № 731) і Порядок ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376) не поширюються на акти ВРП і не встановлюють для них обов`язковості такої реєстрації чи включення. Вказує, що навіть у разі невключення до цього Реєстру це не зумовлює нечинності акта. Єдині показгтки були прийняті ВРП на виконання закону, після передбачених консультацій, мають загальні критерії оцінювання та не містять застережень про рекомендаційний характер, а тому повинні вважатися нормативними й обов`язковими. Позивач звертає увагу, що судова практика КАС ВС і Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС) після затвердження Єдиних показників не містить висновків про їх необов`язковість, що, на думку автора, свідчить про непослідовність підходу суду в цій справі.
Позивач зазначає, що ВККС сама у своїх рішеннях посилається на Єдині показники, а представники Комісії публічно визнають їх як врегульований і обов`язковий документ. Оскільки ВРП є конституційним органом, що має вищий статус щодо ВККС, її акти (зокрема пункт 10 Єдиних показників про заборону перегляду вже оцінених фактів) мають перевагу над внутрішніми положеннями ВККС, зокрема принципом автономності оцінювання. Отже, автор робить висновок, що Єдині показники є обов`язковим нормативним актом, а тому їх положення підлягали застосуванню у спірному рішенні, що, своєю чергою, ставить під сумнів висновок суду про відсутність порушеного права.
19. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач також стверджує, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брегей проти України» для обґрунтування відсутності порушеного права. На його думку, це посилання є нерелевантним, оскільки у справі «Брегей проти України» заявник оскаржував встановлення прохідного бала, який фактично не впливав безпосередньо на його право, а стосувався умов участі інших кандидатів. Тому Європейський суд з прав людини і дійшов висновку, що провадження не було «безпосередньо вирішальним» для його права. У його ж справі оскаржується рішення ВККС, ухвалене на фінальному етапі оцінювання, яке прямо містить негативний висновок щодо його доброчесності та професійної етики. Таке рішення безпосередньо зачіпає його особисту репутацію, право на повагу до приватного життя (стаття 8 Європейської конвенції з прав людини) та доступ до професії, а також може впливати на його участь у майбутніх конкурсах. Отже, скаржник вважає, що його позов спрямований на усунення реальних негативних наслідків для його правового статусу та репутації, а тому відрізняється від справи «Брегей проти України» і не може оцінюватися за тією ж логікою.
20. Скаржник також посилається на внутрішню суперечливість мотивів суду першої інстанції, зазначаючи при цьому, що суд, з одного боку, стверджує про «відсутність об`єкта судового захисту», але замість закриття провадження чи залишення позову без розгляду ухвалює рішення про відмову в позові, тобто вирішує справу по суті. На думку автора, це логічно несумісно, адже відмова по суті фактично легітимізує оскаржуваний акт. Крім того, вказує, що суд одночасно заявляє, що порушення прав не є об`єктивним, але водночас вказує на «неефективний спосіб захисту», що також виглядає взаємовиключним: якщо права не порушені, питання способу захисту взагалі не мало б оцінюватися. Крім того, зауважує непослідовність у підході до нормативності актів: суд визнає Єдині показники ненормативними й необов`язковими через відсутність реєстрації, але при цьому застосовує акт ВККС, який так само не зареєстрований і не включений до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, вважаючи його чинним та застосовним.
21. Також позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, стверджує, що рішення ВККС є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки воно порушує пункт 10 Єдиних показників - Комісія фактично переглянула обставини, які вже були оцінені за участю міжнародних експертів, не навівши мотивів для такого перегляду.
22. Крім того, на думку позивача, оскаржуване рішення ВККС базується на помилкових розрахунках доходів і витрат, фактичних неточностях та суб`єктивних припущеннях щодо можливості придбання ним квартири в Одесі, відповідності рівня життя задекларованим доходам, витрат на ремонт автомобіля, ігнорування доходу від продажу авто та позик, помилкового припущення про туристичну поїздку в 2019 році.
23. Скаржник також вважає, що рішення ВККС є дискримінаційним - через непослідовний підхід до оцінки витрат і доказових стандартів порівняно з іншими кандидатами. Воно порушує право на спростування сумнівів - окремі аргументи (зокрема, щодо витрат на авто) не обговорювалися з кандидатом. Окремо автор наголошує, що ВККС як суб`єкт владних повноважень не виконала свого процесуального обов`язку довести правомірність рішення доказами, обмежившись посиланням на дискрецію. Отже, через необґрунтованість, помилки у фактах, ігнорування доказів та недотримання обов`язку доказування рішення ВККС, на думку автора, підлягає скасуванню.
24. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення КАС ВС від 13 листопада 2025 року у справі № 990/203/25 і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити повністю його позовні вимоги та в разі необхідності застосувати також інший ефективний спосіб захисту його прав та інтересів.
Позиція учасників справи
25. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення КАС ВС від 13 листопада 2025 року - без змін.
Рух апеляційної скарги
26. ВП ВС ухвалою від 17 грудня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 21 січня 2026 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 26 лютого 2026 року.
Установлені судом першої інстанції обставини справи
27. ВККС рішенням від 23 листопада 2023 року № 145/зп-23 оголошено конкурс на зайняття 25 вакантних посад суддів ВАКС, зокрема на 15 посад суддів першої інстанції.
28.  ОСОБА_1 звернувся до Комісії із заявою про допуск до участі у конкурсі та проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді як особа, яка відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 2447-VIII.
29. 09 травня 2024 року Комісією прийнято рішення № 23/вс-24, яким, зокрема, позивача допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі в конкурсі.
30. Рішенням Комісії від 15 січня 2025 року № 15/зп-25 кандидата допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
31. 22 січня 2025 року ГРМЕ звернулась до Комісії із запитом щодо скликання спеціального спільного засідання для розгляду питання відповідності, зокрема, кандидата на посаду судді ВАКС критеріям, зазначеним у частині четвертій статті 8 Закону № 2447-VIII.
32. 06 лютого 2025 року Комісія та ГРМЕ провели спеціальне спільне засідання щодо кандидата.
33. Рішенням Комісії від 17 лютого 2025 року № 1/вс-25 «Про розгляд у спеціальному спільному засіданні питання про відповідність кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 критеріям, передбаченим частиною 4 статті 8 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» вирішено:
1) визнати кандидата на посаду судді ВАКС ОСОБА_1 таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VII;
2) визнати кандидата на посаду судді ВАКС ОСОБА_1 таким, що припинив участь у конкурсі на посаду судді ВАКС.
34. Що стосується мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, то в оскаржуваному рішенні ВККС зазначила серед обставин, що викликали обґрунтований сумнів у відповідності кандидата вимогам частини четвертої статті 8 Закону № 2447-VII, такі:
- невідповідність рівня життя позивача доходам, задекларованим ним у 2019 році, а саме наявність різниці між задекларованими доходами та видатками кандидата відповідно до його майнової декларації за 2019 рік у розмірі 65 495 гривень, при цьому за відсутності зазначення ним будь-яких заощаджень у декларації за 2018 рік;
- відсутність у кандидата можливості придбати квартиру в м. Одесі у 2021 році за власні заощадження, оскільки відповідно до інвестиційного договору позивач оплатив вартість квартири двома платежами у 2016 році, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень, при цьому всі задекларовані заощадження кандидата станом на кінець 2015 року в сумі з усім його доходом за 2016 рік не дозволяли йому зробити інвестицію у розмірі 1 170 130 грн на купівлю квартири.
35. Комісія та ГРМЕ взяла до уваги пояснення кандидата щодо додаткових витрат на придбання автомобіля, поставленого на облік 26 грудня 2019 року, наголосивши на тому, що основні витрати на придбання, доставку, сплату мита, комісію та ремонт) кандидат мав понести саме у 2019 році, пославшись на вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, відповідно до якої автомобіль не може бути зареєстрованим в Україні без сертифіката відповідності - документа, що підтверджує відповідність конструкції транспортного засобу установленим вимогам безпеки дорожнього руху.
36. Також відповідач у рішенні зазначив, що очевидним є те, що насправді витрати кандидата були значно більшими, адже розрахунок доходів та витрат кандидата у 2019 році з урахуванням його пояснень не включає витрати на проживання, оплату комунальних послуг та витрати, які кандидат поніс на придбання турів у Єгипет у січні 2019 року та у січні 2020 року (за умови, що кошти на придбання турів витрачалися у 2019 році).
37. Щодо відсутності у кандидата можливості придбати квартиру в м. Одесі в оскаржуваному рішенні ВККС та ГРМЕ вказано, що результатами аналізу пояснень та розрахунків кандидата наявні обґрунтовані сумніви щодо можливості заощадити зазначений ним обсяг коштів за 2004-2016 роки, оскільки відповідно до даних з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків протягом 2004-2016 років кандидат отримав 813 443 грн доходу у вигляді заробітної плати. Якщо від цієї суми відняти кошти, які кандидат витратив на придбання квартири (44 010 доларів США), а також кошти, які він витратив на купівлю автомобіля CHEVROLET EVANDA, 2005 р. в. (близько 2-3 тисяч доларів США з урахуванням доходу від продажу попереднього автомобіля DAEWOO LANOS), то виходить, що кандидат прожив 13 років за доходи на суму близько 22 000-23 000 доларів США, що становить ? 141-147 доларів США на 1 місяць (не враховуючи матеріальної допомоги від батьків).
38. Позивач не погодився із цим рішенням та 13 травня 2025 року звернувся до суду.
39. При цьому рішенням Комісії від 19 березня 2025 року № 54/зп-25 затверджено рейтинг кандидатів на зайняття вакантних посад суддів у ВАКС за результатами кваліфікаційного оцінювання та визначено переможців конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 23 листопада 2023 року № 145/зп-23, яких за результатами проведених співбесід рішеннями Комісії від 31 травня 2025 року № 10/вс-25, 11/вс-25 рекомендовано ВРП призначити на посади суддів.
40. Отже, конкурс, оголошений рішенням ВККС України від 23 листопада 2023 року № 145/зп-23, завершено до часу звернення позивача до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
41. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
42. За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
43. Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
44. 14 червня 2018 року набрав чинності Закон № 2447-VIII, який визначає засади організації та діяльності ВАКС, спеціальні вимоги до суддів цього суду та гарантії їх діяльності.
45. Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 2447-VIII ВАКС є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.
46. Частиною першою статті 7 Закону № 2447-VIII визначено, що суддею Вищого антикорупційного суду може бути особа, яка відповідає визначеним Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» вимогам до кандидатів на посаду судді, а також додатковим спеціальним вимогам, встановленим цією статтею.
47. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
48. Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 1402-VIII суддею ВАКС може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у ВАКС, а також відповідає іншим вимогам, встановленим законом.
49. За правилами, встановленими частиною третьою статті 81 Закону № 1402-VIII, на посаду судді вищого спеціалізованого суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених, зокрема, частиною другою статті 33 цього Закону.
50. Згідно із частиною одинадцятою статті 79 Закону № 1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів вищого спеціалізованого суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.
51. Частинами першою та другою статті 83 Закону № 1402-VIII установлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
52. Відповідно до частини першої статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
53. З метою сприяння ВККС у встановленні для цілей кваліфікаційного оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів ВАКС критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), а саме щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності ВАКС, утворюється ГРМЕ. Громадська рада доброчесності, що утворена і здійснює діяльність відповідно до Закону № 1402-VIII, на час діяльності ГРМЕ не залучається до встановлення відповідності кандидатів на посади суддів ВАКС передбаченим законом критеріям для цілей кваліфікаційного оцінювання (частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII).
54. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2447-VIII ГРМЕ утворюється строком на шість років Комісією для сприяння їй у підготовці рішень з питань призначення на посади суддів Вищого антикорупційного суду та є її допоміжним органом.
55.  Частиною дев`ятою статті 9 Закону № 2447-VIII визначено, що ГРМЕ: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо кандидатів на посади суддів ВАКС; 2) надає ВККС інформацію щодо кандидатів на посади суддів ВАКС; 3) бере участь у спеціальному спільному засіданні у передбачених цим Законом випадках; 4) вживає заходів до захисту персональних даних, інформації з обмеженим доступом, які стали відомі ГРМЕ, її членам у зв`язку із здійсненням їх повноважень.
56.  Згідно із частиною п`ятою статті 8 Закону № 2447-VIII за ініціативою не менше трьох членів ГРМЕ питання відповідності будь-якого кандидата на посаду судді ВАКС критеріям, зазначеним в частині четвертій цієї статті, розглядається на спеціальному спільному засіданні ВККС та ГРМЕ. Рішення щодо відповідності такого кандидата цим критеріям ухвалюється більшістю від спільного складу ВККС та членів ГРМЕ, за умови, що за нього проголосували не менше половини членів ГРМЕ. У разі неприйняття такого рішення кандидат вважається таким, що припинив участь у конкурсі. Таке спеціальне спільне засідання проводиться не пізніше ніж на тридцятий день з дня оголошення результатів іспиту, що складається кандидатами для встановлення відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної компетентності.
За запитом не менше як трьох членів ГРМЕ перед спеціальним спільним засіданням ВККС та ГРМЕ може проводитись попередня співбесіда із кандидатами на посаду судді ВАКС, у якій повинні взяти участь не менше шести членів Комісії.
57. За змістом підпункту 4.11.5 пункту 4.11 Регламенту ВККС не менше як три члени ГРМЕ можуть ініціювати розгляд питання відповідності кандидата критеріям на спеціальному спільному засіданні шляхом подання до Комісії повідомлення про ініціювання спеціального спільного засідання.
58. Комісія визначає дати, час і місце проведення спеціального спільного засідання. Дати і час проведення такого засідання визначаються, зважаючи на розумні і погоджені ГРМЕ та Комісією строки, необхідні для його проведення, ураховуючи установлені законом і рішеннями Комісії строки проведення процедур у межах відповідного конкурсу, зокрема строки проведення спеціального спільного засідання і повідомлення кандидата (підпункт 4.11.5.4 пункту 4.11 Регламенту ВККС).
59. Відповідно до підпункту 4.11.8.2 пункту 4.11 Регламенту ВККС спеціальне спільне засідання проводиться у спільному складі Комісії та ГРМЕ шляхом безпосередньої участі членів Комісії та ГРМЕ у такому засіданні.
Розгляд питання відповідності кандидата критеріям на спеціальному спільному засіданні проводиться в такому порядку: 1) доповідь члена ГРМЕ щодо змісту інформаційної записки; 2) пояснення кандидата на посаду судді; 3) за необхідності, постановлення запитань до кандидата членом Комісії і ГРМЕ та надання відповіді кандидатом; 4) обговорення членами Комісії й ГРМЕ питання відповідності кандидата та голосування.
60. Часовий регламент спільного спеціального засідання встановлюється більшістю голосів спільного складу Комісії й ГРМЕ, за умови підтримки цього рішення щонайменше трьома членами ГРМЕ (підпункт 4.11.9 пункту 4.11 Регламенту ВККС).
61. Комісія виконує функції та здійснює повноваження: у пленарному складі; у складі кваліфікаційної палати; у складі палати з питань добору і публічної служби суддів; у складі колегії (пункт 1.3 Регламенту ВККС).
62. Після обговорення інформації про кандидата на посаду судді ВАКС на спеціальному спільному засіданні на голосування виноситься питання лише щодо того, чи відповідає кандидат критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII (підпункт 4.11.10 пункту 4.11 Регламенту ВККС).
63. За змістом підпунктів 4.11.10.3, 4.11.10.4 пункту 4.11 Регламенту ВККС кандидат визнається таким, що відповідає критеріям і продовжує участь у конкурсі, якщо за таке рішення проголосувало не менше ніж дев`ять членів Комісії та три члени ГРМЕ. В іншому випадку, якщо таке рішення не ухвалено, кандидат визнається таким, що не відповідає критеріям і припиняє участь у конкурсі.
64. Відповідно до частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
65. При цьому пунктом 48 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що рішення ВККС оскаржуються відповідно до статті 88 цього Закону.
66. Так, частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
67. Згідно із частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
- склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
- рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
- суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
- рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
68. Предметом спору є рішення Комісії від 17 лютого 2025 року № 1/вс-25, яким позивача визнано таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII.
69. Для скасування рішення ВККС позивач не посилався на існування підстав, передбачених пунктами 1-3 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII, і суд першої інстанції наявності таких не установив.
70.  Натомість позивач акцентував увагу на невмотивованості оскарженого рішення Комісії, що охоплюється підставою, визначеною пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII, однак не переконав суд першої інстанції в істотності своїх доводів.
71. В апеляційній скарзі позивач основний акцент зробив на тому, що на цей час щодо одних і тих самих обставин (дослідження відповідності позивача майновому критерію доброчесності за один і той самий період) існує два протилежних висновки за результатами оцінювання його кандидатури інституціями за участю представників міжнародних та іноземних організацій, які в конкурсних процедурах сприяють державним органам у встановленні відповідності осіб критеріям професійної етики та доброчесності: про відповідність позивача критеріям професійної етики та доброчесності в рамках конкурсної процедури на зайняття посади члена ВККС в 2023 році та оскаржуване у цій справі рішення ВККС про невідповідність його критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII.
72. Вказана ситуація правової невизначеності, на думку позивача, виникла внаслідок незастосування ВККС та ГРМЕ пункту 10 Єдиних показників щодо недопустимості перегляду під час оцінювання фактів і обставин, яким у встановленому законом порядку вже була надана належна оцінка інституціями за участю представників міжнародних та іноземних організацій, які в конкурсних процедурах сприяють державним органам у встановленні відповідності осіб критеріям професійної етики та доброчесності, і особу було визнано такою, що відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.
73. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, із цього приводу зазначив, що Єдині показники не є законом чи іншим нормативно-правовим актом у розумінні статті 4 КАС України, вони не пройшли процедуру державної реєстрації та не включені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, а законом не визначено їх обов`язковість як регулятора діяльності ВККС.
74. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що цей висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на таке.
75. Так, Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» ВРП надані повноваження затверджувати Єдині показники після консультацій з ВККС, Радою суддів України та Громадською радою доброчесності. 
76. Тобто закон прямо делегував ВРП повноваження затвердити Єдині показники, що означає надання їм регулятивної функції.
77. Так, Єдині показники були затверджені 17 грудня 2024 року рішенням ВРП № 3659/0/15-24 та набули чинності 24 грудня 2024 року. 
78. Положення № 731, на яке посилається суд першої інстанції, регулює державну реєстрацію актів органів виконавчої влади. Відповідно до норм вказаного Положення державній реєстрації підлягають не всі нормативні акти й не всіх органів держави.
79. Відповідно до пункту 1 Положення № 731 державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які є суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», цього Положення та інших актів законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів.
80. Згідно з пунктом 2 Положення № 731 державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.
81. За текстом пунктів 1, 2 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» державній реєстрації підлягають акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер; нормативно-правові акти обласних, Київської міської державної адміністрації, її управлінь, відділів, інших підрозділів, а також місцевих органів господарського управління та контролю; нормативно-правові акти районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, їхніх управлінь, відділів, інших підрозділів.
82. Уже з цього переліку суб`єктів видання у поєднанні з метою державної реєстрації їхніх нормативно-правових актів можна визначити, що нормативні акти ВРП, до яких належать Єдині показники, державній реєстрації не підлягають.
83. Крім того, механізм державної реєстрації, передбачений для міністерств, не може автоматично застосовуватись до актів ВРП, а відсутність державної реєстрації не означає відсутності юридичного значення.
84. З огляду на викладене ВП ВС зазначає, що Єдині показники встановлюють загальні правила оцінювання, мають неперсоніфікований характер, розраховані на багаторазове застосування та регулюють однотипні відносини, тобто є актом нормативного характеру, прийнятим на виконання закону та підлягають врахуванню ВККС при здійсненні оцінювання.
85. Повертаючись до обставин цієї справи, позивач зазначає, що він брав участь у конкурсі на зайняття посади члена ВККС. За результатами проведеного конкурсу Конкурсна комісія за участю міжнародних експертів на своєму офіційному засіданні 15 березня 2023 року затвердила остаточний перелік кандидатів, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності, серед яких був також ОСОБА_1 , та в рішенні від 01 червня 2023 року № 573/0/15-23 ВРП зробила висновок, що  ОСОБА_1 відповідає критерію доброчесності, оскільки є незалежним, чесним, неупередженим, непідкупним, сумлінним, дотримується етичних норм та демонструє бездоганну поведінку у професійній діяльності та особистому житті, відсутні сумніви в законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу. 
86. Позивач, посилаючись на вказану рекомендацію Конкурсної комісії та подальший висновок ВРП про відповідність його критерію доброчесності, вважає, що пункт 10 Єдиних показників встановлює заборону перегляду фактів і обставин, яким уже була надана належна оцінка інституціями за участю міжнародних експертів, крім випадку появи нової істотної інформації, а тому ВККС порушила вказану заборону. На думку позивача, висновки Конкурсної комісії щодо відсутності сумнівів у відповідності рівня його доходів та стилю життя не могли бути поставлені під сумнів ВККС під час проведення іншої конкурсної процедури.
87. Велика Палата не може погодитися з такими доводами з огляду на таке.
88. Відповідно до пункту 10 Єдиних показників будь-який висновок чи оцінка національного або міжнародного органу:
1) не є заздалегідь визначальним та обов`язковим для врахування під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) Показникам;
2) не спростовує обґрунтованого сумніву у відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики.
Такі висновки та оцінки можуть бути враховані під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики.
Не підлягають перегляду під час оцінювання факти й обставини, яким у встановленому законом порядку була надана належна оцінка інституціями за участю представників міжнародних та іноземних організацій, які в конкурсних процедурах сприяють державним органам у встановленні відповідності осіб критеріям професійної етики та доброчесності, і особу було визнано такою, що відповідає або не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, крім випадків виявлення нової інформації, яка має істотне значення.
89. Разом з тим відповідно до пункту 3 Єдиних показників показники застосовуються до процедур оцінювання, що виникли до їх затвердження, але не були завершені, та до процедур, що розпочинаються після їх затвердження.
90. Так, конкурс на посаду члена ВККС, в якому брав участь позивач, був завершений до набрання чинності Єдиними показниками, а тому їх пункт 10 не може бути поширений на результати конкурсу, який завершився до набрання чинності вказаними Єдиними показниками.
91. Відтак ВККС під час проведення конкурсу на посаду судді Вищого антикорупційного суду не була зобов`язана визнавати висновки Конкурсної комісії такими, що не підлягають повторному оцінюванню.
92. З огляду на викладене доводи позивача про протиправність рішення ВККС з підстав незастосування пункту 10 Єдиних показників є необґрунтованими.
93. Відповідаючи на доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що викладені у спірному рішенні висновки ВККС та ГРМЕ щодо невідповідності рівня його життя доходам, задекларованим у 2019 році, та неможливості придбання кандидатом квартири в місті Одесі у 2021 році за власні заощадження є безпідставними та упередженими, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.
94. В умовах, коли законодавець не визначив критеріїв оцінювання таких загальних категорій, як «доброчесність» і «суспільна довіра», оцінювання завжди має суб`єктивний характер. За таких обставин вирішальним є особисте переконання кожного члена ВККС та ГРМЕ, яке зрештою є визначальним при голосуванні. Достатньо наявності конкретної інформації, яка з урахуванням наданих кандидатом пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі) не спростовує уявлення (сприйняття) визначених законом осіб щодо відповідності кандидата цим критеріям.
95. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 9901/66/19.
96. З матеріалів справи вбачається, що спірне рішення містить мотиви його ухвалення, згідно з якими у членів ВККС та ГРМЕ залишився обґрунтований сумнів щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII.
97. Матеріалами справи підтверджується, що ВККС та ГРМЕ врахували співвідношення задекларованих доходів, заощаджень і витрат кандидата, зокрема щодо придбання транспортного засобу у 2019 році та фінансування придбання квартири в м. Одесі, а також надали оцінку поясненням позивача. Водночас наведені кандидатом пояснення не усунули обґрунтованих сумнівів у наявності достатніх законних доходів і накопичень для здійснення відповідних витрат.
98. Комісія обґрунтовано виходила з того, що встановлена різниця між доходами та витратами позивача, відсутність підтверджених заощаджень у попередніх деклараціях, а також непереконливість пояснень щодо джерел накопичення коштів для інвестування значної суми у придбання квартири свідчили про невідповідність кандидата критерію доброчесності у розумінні частини четвертої статті 8 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд».
99. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених Комісією обставин та незгоди з наданою їм оцінкою, однак не спростовують правомірність оскаржуваного рішення ВККС.
100. Також Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними доводи позову в частині дискримінації, яку позивач убачає в різному ставленні Комісії до нього порівняно з іншими кандидатами, з якими проводилися співбесіди. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що оцінювання кандидата за критеріями доброчесності (моралі, чесності, непідкупності) є персональним, комплексним і враховує усі обставини у сукупності, а не порівняно з іншими. З огляду на це окремі схожі обставини з досьє різних кандидатів не обов`язково приводять до однакових рішень, оскільки Комісія зважає ще й на інші обставини, які є індивідуальними та істотно відрізняються. Різність усієї сукупності обставин об`єктивно приводить до різних результатів оцінювання. Відтак можна підсумувати, що ознак дискримінації позивача немає.
101. Отже, правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 17 лютого 2025 року № 1/вс-25, яким  ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, немає.
102. Оскаржуване рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема є таким, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.
103. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також дійшов висновку, що наразі відсутнє реальне, таке, що підлягає судовому захисту, порушене право позивача.
104. Велика Палата Верховного Суду не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки оскаржуване рішення ВККС від 17 лютого 2025 року № 1/вс-25 на момент його ухвалення порушило право позивача на подальшу його участь у конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду та припинило таку участь позивача у цьому конкурсі. Завершення вказаної конкурсної процедури саме по собі не усунуло факту такого порушення.
105. Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, задоволення позову шляхом визнання протиправним і скасування рішення ВККС від 17 лютого 2025 року № 1/вс-25, як було заявлено позивачем, не приведе до ефективного поновлення його порушених прав та не змінить стану спірних правовідносин, оскільки на момент звернення до суду конкурс уже був завершений, а позивач не заявив вимог про скасування результатів конкурсу, поновлення конкурсної процедури чи зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на відновлення його участі в конкурсі. За відсутності таких вимог і з огляду на завершення конкурсної процедури відсутній механізм відновлення становища, яке існувало до прийняття оскаржуваного рішення.
106. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції (з урахуванням уточнень, викладених у цій постанові), а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
107. Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак уважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів, виклавши його у редакції цієї постанови, оскільки суд першої інстанції помилився з мотивами такої відмови.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
108. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково й ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
109. Згідно з пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
110. Частиною четвертою статті 317 КАС України встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
111. Оскільки суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте помилився з мотивами такої відмови, зазначивши про те, що Єдині показники не є законом чи іншим нормативно-правовим актом у розумінні статті 4 КАС України, оскільки не пройшли процедуру державної реєстрації та не включені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, а також про відсутність порушеного права позивача спірним рішенням ВККС, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивів у редакції цієї постанови.
112. З огляду на висновки цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з її викладенням у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1.Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 990/203/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3. В іншій частині рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 990/203/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Cуддя-доповідач  О. А. Губська 
Судді:О. О. Банасько  О. В. Білоконь  О. Л. Булейко  І. А. Воробйова  А. А. Ємець  Л. Ю. Кишакевич  В. В. Король  С. І. КравченкоО. В. Кривенда  Н. М. Мартинюк  К. М. Пільков  С. О. Погрібний  Т. Г. Стрелець  О. В. Ступак  І. В. Ткач  О. С. Ткачук  В. Ю. Уркевич