Справа № 331/5435/25
Провадження № 2/331/643/2026
РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року     м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря - Постарнак М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

17.09.2025 р. до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 16257-02/2024 від 10.02.2024 р. в розмірі 34 950,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16257-02/2024. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків. 24.05.2024 р. між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передано права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 16257-02/2024 в розмірі 34 950,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 950,00 грн. – сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. (а.с. 3-5)
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с. 36-37)
18.02.2026 до суду від представника відповідача - адвоката Говорова А.В. через Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_1 договір про надання фінансового кредиту № 16257-02/2024 від 10.02.2024 з ТОВ «Аванс Кредит» в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного цифрового підпису не отримував. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу і що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи. Також матеріали справи не містять доказів відправки, отримання SMS-повідомлення з одноразовим ідентифікатором на номер телефону відповідача; реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції; отримання ним логіну та паролю в системі; подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Звертає увагу суду, що позивачем надано паперові копії електронних доказів, а оригінали цифрового файлу в форматі PDF, DOC(X), XML надано не було, тобто неможливо перевірити відповідність копії оригіналу. Позивачем не було надано первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти.
Щодо нарахування відсотків зазначає, що процентна ставка становить 2,5%, що суперечить ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, а отже договір є нікчемним. 
Щодо переходу права вимоги зазначено, що ані позивач, ані первісний кредитор не повідомляли відповідача про відступлення права вимоги. До матеріалів справи позивач не додав додатків, які є його невід`ємною частиною, а тому договір Факторингу наданий не у повному вигляді. А у результаті неузгодженості відомостей між Актом прийому-передачі реєстру боржників та Реєстром боржників не можливо встановити чи дійсно між Фактором та Клієнтом по договору Факторингу було передано право вимоги відносно відповідача, а тому відповідач вважає, що право ТОВ “ЄАПБ” звертатися до суду у статусі позивача не підтверджено належними та достатніми доказами, а тому позов не може бути задоволеним.
Також зазначає, що вартість правничої допомоги відповідача складає 5000,00 грн., яку він просить стягнути з позивача у разі відмови в задоволенні позову. (а.с. 58-64)
24.02.2025 до суду від представника позивача через Електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт Первісного кредитора та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитного договору було здійснено в електронній формі шляхом заповнення Для укладання Кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора: W0147. Укладання спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить і не спростовує презумпцію правомірності Кредитного договору.
Також зазначено, що у відповідності до умов Кредитного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків. Підписавши Кредитний договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні Кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме отримання кредитних коштів Позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням Кредитного договору. Окрім того, вимога про стягнення заборгованості за Кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафи, пені). Відповідачем умови Кредитного договору не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору є правомірним.
Щодо переходу права вимоги зазначено, що реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано витяг з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача.Інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.
Окрім того зауважено, що вартість правничої допомоги відповідача в сумі 5000,00 грн. з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним.
Щодо достатності доказів, позивач зазначає, що ним надано до суду всі наявні документи по кредитних договорах, які були передані первісним кредитором за договорами факторингу. З метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи, просить витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про карткові рахунки відповідача та суми, які надійшли в період укладення кредитного договору. (а.с. 68-79)
02.03.2026 до суду від представника відповідача адвоката Говорова А.В. через Електронний суд надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що представник позивача не надав суду жодного доказу щодо доведення підписання спірного кредитного договору саме з боку ОСОБА_1 та ідентифікації особи належним чином. Також, не надано докази того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить відповідачу та того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними. Одночасно зазначено, що положення договору про надання фінансового кредиту про застосування відсоткової ставки у розмірі 2,5% в день є незаконним, що має наслідком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визнання усього договору нікчемним. В наслідок визнання умови договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,50 % нікчемною, тобто недійсною з моменту укладання, відповідач вважає, що умова щодо розміру процентів кредитного договору між сторонами є неузгодженою, а тому застосуванню підлягає ставка процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Здійснено свій розрахунок відсотків у розмірі 454,60 грн. Щодо переходу прав вимоги зазначено, що у результаті неузгодженості відомостей між Актом прийому-передачі реєстру боржників та Реєстром боржників не можливо встановити чи дійсно між Фактором та Клієнтом по договору Факторингу було передано право вимоги відносно відповідача, а тому відповідач вважає, що право ТОВ “ЄАПБ” звертатися до суду у статусі позивача не підтверджено належними та достатніми доказами, а тому позов не може бути задоволеним. (а.с. 85-91)
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові зазначено про розгляд справи за його відсутністю.
Відповідач по справі ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності. (а.с. 110)
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 10.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 16257-02/2024, в розмірі 10 000,00 грн. на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, строком на 120 днів, дата погашення кредиту 09.06.2024, денна процентна ставка становить 2,50%. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-43хх-хххх-5329 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляд застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. (а.с. 6-10)
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Доводи відповідача, що він не укладав договір не знайшли свого підтвердження.
Як вбачається з договору надання фінансового кредиту № 16257-02/2024 від 10.02.2024 в розділі 8 реквізити та підписи сторін зазначені усі особисті данні ОСОБА_1 : ІПН, паспорт, адреса місця реєстрації, телефони, номер рахунку. (а.с. 8 зв.) 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений, а гроші не були б перераховані на платіжну картку відповідача.
Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260319/114325-БТ від 26.03.2026 на платіжну карту відповідача 10.02.2024 відбулося зарахування коштів у розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 118)
Таким чином, судом встановлено, що 10.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 16257-02/2024 в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) - W0147, що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України.
24.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до боржників, зазначені в Реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 16257-02/2024, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до цього договору. (а.с. 15-18)
Згідно п.1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу), за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання кредиту), плату за кредитом ( плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту
Згідно п.1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №24052024 від 24.05.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 16257-02/2024. (а.с. 20)
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо кредитного договору № 16257-02/2024 від 10.02.2024, позичальником за яким є ОСОБА_1 , відбулась заміна кредитора ТОВ «Аванс Кредит» на ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024.
Щодо відсотків за користування кредитом. 
Надаючи правову оцінку позовним вимогам про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 24 950,00 грн., суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023.
При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %».
Вищезазначений Закон набрав чинності 24.12.2023 року, а договір між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1  № 16257-02/2024 укладено 10.02.2024, тобто після набрання чинності Законом, а тому ТОВ «Аванс Кредит» мало привести свою діяльність та документи у відповідність до вимог Закону.
Керуючись Прикінцевими та перехідними положеннями вищезазначеного Закону відсотки повинні були нараховуватися у такому розмірі:
- період з 10.02.2024 по 22.04.2024 – 2,5% в день;
- період з 23.04.2024 по 24.05.2024 - 1,5% в день. 
Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 16257-02/2024, первинний кредитор нарахував відсотки за період з 10.02.2024 по 24.05.2024 (включно) із застосуванням відсотків у розмірі 2,5%. (а.с. 13)
Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1%, після 21.08.2024, є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Окрім цього, суд вважає, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідачки не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за користування коштами.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Частинами першою та другою статті 1056-1 ЦК України унормовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Сторонами дійсно було погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, однак, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості нараховані кредитодавцем проценти вдвічі перевищують суму, отриману відповідачем в кредит.
З цього приводу слід зазначити, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема, щодо розміру нарахувань за кредитом. А тому, на думку суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що сума нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом не є співрозмірною сумі наданого кредиту у розмірі 10 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за кредитним договором, на які позивач має право, до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, тобто до 10 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України, ст. ст. 514, 516, 526, 530, 599, 610, 611, 1082 ЦК України, 

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.№ 30; адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. № 2, поверх № 4, заборгованість за Кредитним договором № 16257-02/2024 від 10.02.2024 у розмірі 20 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, які складаються з: 10 000, 00 грн. - тіло кредиту, 10 000,00 грн. - – відсотки за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.№ 30; адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. № 2, поверх № 4, судовий збір в розмірі 1 544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) гривні 28 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено 12 травня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. 

Суддя: Н.Г. Скользнєва