Справа № 420/28577/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій позивач, з урахуванням заяви від 16.09.2025 про збільшення позовних вимог, просить суд:
визнати протиправним рішення (протокол-розпорядження) Головного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 24.01.2025 №155350021429 в частині переведення ОСОБА_1 з 20.12.2024 з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне грошове утримання;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 20.12.2024 пенсії по інвалідності, як інваліду ІІ групи;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити з 20.12.2024 ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, як інваліду ІІ групи, призначену відповідно до Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Стислий виклад позиції позивача.
У позові зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з 20.12.2024 по теперішній час.
За твердженням позивача, ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності до 19.12.2024.
На переконання позивача, ОСОБА_1 може бути призначено щомісячне довічне грошове утримання або пенсію по інвалідності за вибором лише після досягнення пенсійного віку; до досягнення пенсійного віку питання щодо такого вибору не виникає.
Крім того, позивач стверджує, що норми права, які б обмежували право на призначення та отримання одночасно пенсії по інвалідності та довічного грошового утримання судді у відставці до досягнення пенсійного віку, визначали механізм припинення виплати пенсії по інвалідності в разі отримання довічного грошового утримання судді у відставці, в законодавстві не передбачено.
У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що згідно з протоколом-розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії від 24.01.2025 №155350021429 Головного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 з 20.12.2024 переведено з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне грошове утримання.
За твердженням позивача, у вказаній заяві ОСОБА_1 не просила перевести її з пенсій по інвалідності на щомісячне грошове утримання, а просила лише призначити щомісячне грошове утримання.
На переконання позивача, у зв`язку з вищенаведеним, у неї наявне право отримувати одночасно пенсію по інвалідності та щомісячне довічне грошове утримання.
Стислий виклад заперечень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує з посиланням на висновки Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №420/12017/19, що позивачем пропущено передбачений ст.122 КАС України строк звернення до суду.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказує, що за правилами ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
З урахуванням вищенаведеного, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить відмовити в задоволенні позовної заяви.
Стислий виклад заперечень Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне грошове утримання відбувалось на підставі поданої заяви від 17.01.2025 та необхідних документів.
З посиланням на положення статті 10 Закону №1058, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначає, що особі, яка має право на різні види довічної пенсії, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
На переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позивач не обґрунтував порушення своїх прав, свобод та інтересів діями з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а відтак пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позбавлено як фактичних, так і юридичних підстав.
Стислий виклад відповіді на відзив.
Щодо доводів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про пропущення строку звернення до суду, позивач вказує, що про обставину, що припинено виплату пенсію по інвалідності, позивач дізналась 25.02.2025, коли отримала щомісячне довічне грошове утримання 50448,00 грн – за лютий 2025 року, і 39161,23 грн – за 10 днів грудня 2024 року і січень 2025 року, на підставі чого, на переконання позивача, позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовною заявою.
Інші доводи позивача аналогічні за змістом, наведеним у позовній заяві.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 28.08.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області копію електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .
Ухвалою від 24.09.2025 суд прийняв до провадження заяву ОСОБА_1 про збільшення позовної вимог від 16.09.2025 вх.№ЕС96440/25, задовольнив клопотання позивача про залучення другого відповідача від 15.09.2025 вх№ЕС96091/25, залучив до участі у справі №420/28577/25 у якості другого відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вирішив розгляд справи розпочати спочатку, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області копію рішення (протокол-розпорядження) Головного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 24.01.2025 року № 155350021429 в частині переведення ОСОБА_1 з 20.12.2024 року з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне грошове утримання.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивами відповідачів, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Відповідно до наказу Голови Біляївського районного суду Одеської області від 07.08.2006 №58-ос, ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків судді Біляївського районного суду Одеської області з 28.08.2006.
Згідно з наказом Голови Біляївського районного суду Одеської області від 04.10.2011 №56-ос, наказано вважати обраною безстроково на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області з 22.09.2011 ОСОБА_1 .
Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 №3698/о/15-24 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Біляївського районного суду Одеської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом Голови Біляївського районного суду Одеської області від 19.12.2024, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Біляївського районного суду Одеської області з 19.12.2024.
Судом встановлено, що відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.10.2024 серії 12ААД №197502, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням до 01.11.2025.
15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Рішенням від 22.10.2024 №155350021429 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 07.10.2024.
17 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за заявою про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням від 24.01.2025 №155350021429 ОСОБА_1 переведено з пенсії по інвалідності на довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 20.12.2024.
Вважаючи рішення органів пенсійного забезпечення щодо переведення з пенсії по інвалідності на довічне грошове утримання судді, замість призначення довічного грошового утримання судді та продовження виплати пенсії по інвалідності, протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно з ч.1 ст.34 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Частинами 1-2 статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Отже, пенсія по інвалідності, передбачена Законом №1058-IV, є формою державного пенсійного забезпечення, спрямованою на компенсацію втрати працездатності особи, яка настала внаслідок виконання обов`язків військової служби або захворювання, пов`язаного з такою службою. Її призначення має соціально-компенсаційний характер і покликане забезпечити належний рівень матеріального існування особи, яка втратила можливість самостійно отримувати дохід від трудової діяльності.
За своєю суттю пенсія по інвалідності є державною гарантією соціального захисту, що реалізує конституційне право громадян на забезпечення у разі втрати працездатності (стаття 46 Конституції України) та слугує одним із проявів соціальної функції держави. Її правова природа полягає не лише у відшкодуванні втраченої частини доходу, а й у забезпеченні гідного рівня життя особи, яка внаслідок служби або захворювання набула інвалідності, тобто втратила можливість брати участь у трудових чи службових правовідносинах на рівних умовах з іншими громадянами.
Суд зазначає, що пенсія по інвалідності має компенсаційний і гарантійний характер, ґрунтується на принципах соціальної справедливості, рівності та державного забезпечення осіб, які втратили працездатність, і становить одну з форм реалізації обов`язку держави щодо соціального захисту громадян.
При цьому, з огляду на імперативні положення статті 10 Закону №1058-IV, законодавець виходить із принципу єдності виду пенсійного забезпечення, відповідно до якого особі надається право обрати лише один вид державної пенсії. Такий підхід забезпечує послідовність і цілісність системи соціального захисту, а також виключає можливість одночасного отримання кількох видів пенсійних виплат за різними правовими підставами.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII) визначено організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Згідно з п.4.2. рішення Конституційного Суду України №3-р(ІІ)/2024, всі судді судів системи судоустрою України мають єдиний статус. Єдиний статус суддів означає однаковість юридичного становища суддів в усіх аспектах, передусім однаковість їх гарантій незалежності та недоторканності, прав і обов`язків. 
Згідно з положеннями статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Зі змісту положень цієї статті випливає, що законодавець чітко визначив альтернативність форм державного забезпечення суддів у відставці. Формулювання норми через сполучник «або» свідчить, що суддя, який вийшов у відставку, має право обрати лише один вид виплати - або пенсію, призначену відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення, або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
При цьому, хоча статтею 142 Закону №1402-VIII прямо не визначено порядку припинення однієї виплати при призначенні іншої, зміст цієї статті свідчить про те, що одночасне отримання двох видів державного забезпечення не допускається.
Отже, суд вказує, що обидва зазначені закони побудовані на єдиному принципі - альтернативності та взаємовиключності видів державного соціального забезпечення. Норми Закону №1058-IV за своєю правовою конструкцією узгоджуються з положеннями статті 142 Закону №1402-VIII і підтверджують, що особа може реалізувати право лише на один вид державної виплати за своїм власним вибором.
Такий підхід забезпечує узгодженість і системність правового регулювання, запобігає дублюванню державних гарантій соціального забезпечення та узгоджується з «принципом альтернативності», закріпленим у статті 10 Закону №1058-IV та статті 142 Закону № 1402-VIII, відповідно до якого особі може бути призначено лише один вид державного забезпечення за її вибором.
Таке законодавче обмеження має на меті забезпечення системності та єдності правового регулювання, а також усунення дублювання правових підстав для отримання різних видів пенсійних виплат. Обидва види виплат - пенсія по інвалідності за Законом №1058-IV і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за Законом №1402-VIII - виплачуються органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Незалежно від їх різної правової природи, закон не передбачає можливості їх одночасного отримання.
Так, у постанові від 19 серпня 2021 року у справі №369/2234/17 Верховний Суд дійшов висновку, що:
«Виключно Законом №1058-IV визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Дія статті 6 Закону №1788-XII може поширюватися на спірні правовідносини лише у випадках, передбачених Законом №1058-IV, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
У статті 10 Закону №1058-IV визначена імперативна норма щодо призначення пенсії та не містить будь-яких винятків щодо такого призначення.
Отже, позивачу може бути призначено або щомісячне довічне грошове утримання, або пенсію по інвалідності за його вибором, а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині».
Крім того, у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №334/55/17 Верховний Суд сформулював аналогічний правовий висновок, згідно з яким після звільнення у відставку судді, якому призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання, відсутні законодавчі підстави для продовження виплати йому пенсії по інвалідності, яку така особа отримувала у період перебування на посаді судді.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі №300/5459/24.
Враховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю підстав для визнання протиправним рішення (протокол-розпорядження) Головного Управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 24.01.2025 №155350021429 в частині переведення ОСОБА_1 з 20.12.2024 з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне грошове утримання та визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 20.12.2024 пенсії по інвалідності, як інваліду ІІ групи.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні основної вимоги немайнового характеру про визнання протиправними рішення та дій відповідачів, похідна позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити з 20.12.2024 ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності як особі з інвалідністю ІІ групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», також не підлягає задоволенню.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська обл., 36600, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.