Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/859/26 
Номер провадження: 2/511/978/26
23 червня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді - Гринчак С. І., 
секретаря судового засідання - Дьяків В.В. 
за участю: 
позивача - ОСОБА_1 
представника відповідача – Гоцульська С.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області», треті особи: Роздільнянська міська рада Одеської області, Комунальна установа «Роздільнянський центр освіти» про виплату середньої заробітної плати на період працевлаштування,
встановив:
Зміст позовної заяви.
В березні 2026 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом, в якому просила стягнути з Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія»» № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області на її користь середній заробіток на період працевлаштування, але не більше ніж за три місяці в розмірі 20689,92 грн. 
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала в Комунальному закладі «Роздільнянський навчально-виховний комплекс «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області на посаді вчителя інформатики з 01.09.2021 року, а Наказом в.о. директора цього закладу її було звільнено з посади вчителя інформатики у зв`язку із закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Між тим на день звільнення вона була вагітна, вважала звільнення незаконним і звернулась з позовом до суду.
Рішенням Роздільнянського районного суду від 27.09.2023 року по справі № 511/1369/23 було задоволено її позов до Комунального закладу «Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області», Роздільнянської міської ради Одеської області та зобов`язано відповідача Комунальному закладі «Роздільнянський навчально-виховний комплекс «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» її працевлаштувати, а з відповідача Роздільнянської міської ради стягнено середній заробіток за три місяці на період працевлаштування в розмірі 20689,92 грн. 
В подальшому постановою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку з Роздільнянської міської ради Одеської області, так як позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Вищезазначене рішення було виконано в частині її працевлаштування, і з 04.06.2024 року її було працевлаштовано на посаду вчителя фізики з неповним тижневим навантаженням 2 години на тиждень, встановивши 10 розряд. 
Однак їй не виплатили середній заробіток на період працевлаштування за три місяці, оскільки в цій частині рішення було скасовано. 
Вона вважає, що має право на виплату середнього заробітку, а тому звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Згідно наданого нею розрахунку, зазначила, що середньоденна заробітна плата становить 323,28 грн. (заробітна плата за квітень 2022 року травень 2022 року становить 13901,08 грн: 43 д.) Виходячи із цього стягнення за три місяці (червень-серпень – 64 д.) вимушеного прогулу, а тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за три місяці в розмірі 20689,92 грн. з яких підлягають відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Процесуальні дії суду та інші заяви/клопотання сторін.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.(а.с.30)
06 квітня 2026 року на адресу суду від представника Відповідача – т.в.о. директора КЗ «Роздільнянський міський ліцей №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» Світлани Гоцульської, надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю (а.с.32-34).
07 квітня 2026 року на адресу суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника третьої особи: Роздільнянської міської ради Одеської області – Радіонової Д.А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони (а.с. 45)
15 квітня 2026 року на адресу суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла Відповідь на Відзив (50-51).
Позиції сторін в судовому засіданні .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та надала пояснення, що відповідають змісту позовної заяви. Окрім цього, позивачка вказувала на те, що вона вже зверталася до Роздільнянського районного суду Одеської області з такою самою вимогою, однак визначила невірно відповідача по справі, внаслідок чого Рішенням від 07.10.2025 року у справі № 511/1580/25, їй було відмовлено в задоволенні позову про виплату середньої заробітної плати на період працевлаштування, який був заявлений до Комунальної установи «Роздільнянський центр освіти».
В судовому засіданні представник Відповідача – т.в.о. директора КЗ «Роздільнянський міський ліцей №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» Гоцульська С.Д. заперечувала щодо заявленої позивачкою вимоги про виплату їй заробітної плати за три місяці, вважає таку вимогу не обґрунтованою, з тих підстав, що:
- Наказом директора Комунального закладу «Роздільнянський навчально-виховний комплекс «школа-гімназія» N?1 Роздільнянської міської ради Одеської області» від 30.08.2021 р. N?95-К ОСОБА_1 було призначено на посаду вчителя інформатики з 01.09.2021 р. до кінця навчального року на підставі заяви ОСОБА_1 . Наказом в.о. директора Комунального закладу «Роздільнянський начально-виховний комплекс «школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» від 24.05.2022р.№53-К ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя інформатики у зв?язку із закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36
КЗпП України з виплатою компенсації за 42 дні. (9842,28 грн. відповідно довідки наданої централізованою бухгалтерією Комунальної установи «Роздільнянський центр освіти». 
- Рішенням Роздільнянського районного суду від 27.09.2023 року по справі №511/1369/23 позов ОСОБА_1 до Комунального закладу
«Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області», Роздільнянської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Відділ освіти Роздільнянської міської ради, про виконання зобов`язання із працевлаштування та стягнення заробітку за три місяці задоволено повністю. Дане рішення суду скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року вересня 2023 року в частині стягнення середнього заробітку з Роздільнянської міської ради Одеської області, так як позов в цій частині пред?явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В подальшому рішення Одеського апеляційного суду набрало законної сили. З 04.06.2024 року на виконання рішення суду ОСОБА_1 було працевлаштовано на посаду вчителя фізики з неповним тижневим навантаженням 2 години на тиждень, що підтверджується копією наказу №65-К від 03.06.2024 року.
- В липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Роздільнянського районного суду
Одеської області з позовом (справа №511/2348/25), який в подальшому уточнила 20.10.2025 року та в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди в розмірі 40 156,20 грн., що відповідало оплаті лікарняного листа серія АГХ N?171018 від 04.07.2024року з 01.08.2022р. по 04.12.2022р. (за 126 днів).
Відповідно до рішення Роздільнянського районного суду по справі №511/2348/25 провадження 2/511/94/26 від 17.03.2026 року Про стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
- Під час звільнення Позивачці (наказ КЗ «Роздільнянський навчально-виховний комплекс «школа-гімназія»№1Роздільнянської міської ради Одеської області» від 24 травня 2022 року №53-К«Про звільнення» було сплачено компенсацію за 42 дні, тобто за 2
місяці. ОСОБА_1 будучи звільненою 31 травня 2022 року з 01 серпня 2022
року мала піти у декретну відпустку, яку рішенням суду виплатить Комунальний заклад «Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області». 
Таким чином, вважає, що вимога позивачки про виплату заробітної платні за три місяці не є обґрунтованою і просила відмовити у задоволенні позову.
Проте в ході судового розгляду, представник відповідача погодилась з тим, що ОСОБА_1 підлягає до виплати заявлена нею сума. 
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились будучи належним повідомлені про дату час та місце розгляду справи. 
Суд вважає за можливе розгляд справи провести за даною явкою. 
Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до встановлених раніше ухвалених Рішеннями, обставин:
Наказом директора Комунального закладу «Роздільнянський навчально-виховний комплекс «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області від 30.08.2021р. №95-К ОСОБА_1 було призначено на посаду вчителя інформатики з 01.09.2021 р. до кінця навчального року на підставі заяви ОСОБА_1 . 
Наказом в.о.директора Комунального закладу «Роздільнянський навчально-виховний комплекс «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області від 24.05.2022р. № 53-К ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя інформатики у зв`язку із закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України з виплатою компенсації за 42 дні.
Оскільки на момент звільнення згідно медичної довідки - висновку ЛКК №138 від 23.05.2022 року ОСОБА_1 перебувала в стані вагітності, то за захистом своїх прав, передбачених ст.184 КЗпП України щодо обов`язкового працевлаштування та виплати їй середнього заробітку на період працевлаштування звернулась з позовом до суду. 
Так, Рішенням Роздільнянського районного суду від 27.09.2023 року по справі №511/1369/23 позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області, Роздільнянської міської ради Одеської області», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Відділ освіти Роздільнянської міської ради, про виконання зобов`язання із працевлаштування та стягнення заробітку за три місяці задоволено повністю. (а.с.9-15)
Дане рішення суду змінено Постановою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку з Роздільнянської міської ради Одеської області, так як позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В подальшому рішення Одеського апеляційного суду набрало законної сили.(а.с.16-21)
На виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року, ОСОБА_1 , було працевлаштовано на посаду вчителя фізики з неповним тижневим навантаженням 2 години на тиждень, з 04.06.2024 року, що підтверджується копією наказу № 65-K від 03.06.2024 року.(а.с.27) 
Нормативно-правове обґрунтування та висновки суду.
Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, доходить висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. 
У відповідності до вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Так положеннями статті 184 КЗпП України визначено істотні пільги для жінок, які мають дітей і для вагітних жінок.
Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування жінок зазначених категорій здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. 
Так, розглядаючи даний спір , суд вважає за необхідне послатися на постанову ВП ВС від 16.05.2018 року у справі №759/19440/15-ц, відповідно до якої суд роз`яснив специфіку звільнення вагітних жінок з роботи і зазначив, що звільнення жінок, зазначених у частині третій статті 184 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору має свої особливості.
Таке звільнення можливе, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, зокрема, вагітних жінок провадиться з обов`язковим працевлаштуванням, однак власник зобов`язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її фаху. Розрив у часі між звільненням і працевлаштуванням у цьому випадку не допускається. Однак відносини між власником (підприємством) і працівницею з дня закінчення строку трудового договору мають істотну специфіку. Передбачено збереження за жінкою на період працевлаштування середньої заробітної плати, однак не більше ніж на три місяці з дня закінчення строкового трудового договору.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 до розгляду даного спору вже зверталася до суду з позовними заявами, по яким були ухвалені судові рішення, які набрали законної сили. 
В свою чергу процесуальне судочинство визначає, що обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Отже, факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили не підлягають доведенню в іншій справі (постанова Верховного Суду у справі № 234/16272/15-ц). 
При цьому переоцінка встановлених судами обставин нівелює правове значення судового рішення та створює можливості для прийняття судами діаметрально протилежних судових актів з одних і тих самих питань, що не лише негативно відображається на якості правосуддя, а й суперечить сутності правової держави.
В українській правовій системі діє принцип правової визначеності, відповідно до якого рішення суду не повинні протиставлятися одне одному в результаті повторного дослідження вже встановлених обставин, які виступають основою нового судового рішення. 
Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тому вищевказані обставини встановлені рішенням суду не підлягають доказуванню.
Так попередніми рішеннями судів встановлені наступні обставини, які не підлягають доказування при розгляді даної справи, а саме:
- рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.09.2023 року у справі №511/1369/23, яке частково змінено ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 року підтверджено факт, що на час звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору позивач була вагітною, то після її звільнення у школи гімназії виник обов`язок щодо її працевлаштування відповідно до вимог частини третьої статті 184 КЗпП України та зобов`язано Комунальний заклад «Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області», працевлаштувати ОСОБА_1 та виплатити середню заробітну плату у продовж трьох місяців, оскільки цей обов`язок, визначений частиною третьою статті 184 КЗпП України, однак Комунальним закладом «Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області» не виконано;
- рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року у справі № 511/1580/25, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної установи «Роздільнянський центр освіти», треті особи Роздільнянська міська рада Одеської області, Комунальний заклад «Роздільнянський міський ліцей №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» про виплату середньої заробітної плати на період працевлаштування,- відмовлено, так як позов пред`явлено до неналежного відповідача;
- рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.03.2026 року у справі № 511/2348/25, яким позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Роздільнянський міський ліцей №1 Роздільнянської міської ради Одеської області», треті особи: Комунальна установа «Роздільнянський центр освіти», Роздільнянська міська рада Одеської області про стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди - задоволено повністю та стягнуто майнову шкоду в сумі 40 156, 20 грн.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до рішень Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Частина п`ята статті 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.
Попередніми рішеннями, було встановлено і цей факт не оскаржується сторонами у даному спорі, що на момент звільнення позивачка була вагітна, а на сьогодні вже має дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим 07.10.2022 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса).
Також встановлено, що після звільнення, позивачка не була працевлаштована. 
Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення, зокрема, вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Тобто звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, зокрема, вагітних жінок провадиться з обов`язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок по працевлаштуванню, якщо звільненій працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я).
Таким чином, ч. 3 ст. 184 КЗпП України, встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, вагітної жінки чи такої, що має дітей віком до трьох років та передбачено обов`язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору. Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов`язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до ч. 2 ст. 232 КЗпП України обов`язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі.
Оскільки на час звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору позивач була вагітною, то після її звільнення у школи гімназії виник обов`язок щодо її працевлаштування відповідно до вимог частини третьої статті 184 КЗпП України.
Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що при невиконанні власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов`язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, зокрема вагітної жінки, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов`язання по працевлаштуванню та є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов`язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові у справі за № 6-127цс12 від 23 січня 2013 року, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №175/167/16-ц від 16 січня 2018 року та постанові Великої палати ВС у справі № 759/19440/15-ц від 16 травня 2018 року.
Таким чином, суд констатує, що звільнивши ОСОБА_1 , відповідач повинен був її працевлаштувати та виплатити середню заробітну плату у продовж трьох місяців, оскільки цей обов`язок, визначений частиною третьою статті 184 КЗпП України, Комунальним закладом «Роздільнянський міський ліцей № 1 Роздільнянської міської ради Одеської області» не виконано, то надалі ОСОБА_1 упродовж трьох місяців, мала право відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України звернутися до суду з позовом про зобов`язання із працевлаштування.
Відтак судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за три місяці на період працевлаштування після звільнення її з роботи в період вагітності, так як остання працевлаштована була за рішенням суду, лише з 04.06.2024 року. 
Згідно вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України встановлено певні обмеження щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме не більш ніж за три місяці.
Представником Відповідача визнано, а тому у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказування факт того, що ОСОБА_1 під час її звільнення 24.05.2022 року, було виплачено компенсацію за 42дні за невикористану відпусту (а.с.35, 36).
Відтак, відповідно до наданого позивачкою розрахунку:
- її середньоденна заробітна плата становить 323,28 грн. (заробітна плата за квітень 2022р.– травень 2022р. становить 13901,08грн: 43 д.).
Виходячи із цього суд проводить її стягнення за три місяці (червень - серпень - 64 д.) вимушеного прогулу в сумі 20689,92 грн., які необхідно стягнути з Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» з яких підлягають відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як законний представник дитини з інвалідністю, що підтверджено відповідними документами (а.с.23-26).
Відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі та її звільнено від сплати судових витрат, з відповідача Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1331 грн. 20 коп. 
Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області», треті особи: Роздільнянська міська рада Одеської області, Комунальна установа «Роздільнянський центр освіти» про виплату середньої заробітної плати на період працевлаштування, - задовольнити. 
Стягнути з Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» (місцезнаходження: вул. Шевченка, 56, м. Роздільна Одеської області, ЄДРПОУ 25036996) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за три місяці у зв`язку з невиконанням зобов`язання по працевлаштуванню, в розмірі 20689,92 грн., з яких підлягають відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі. 
Стягнути з Комунального закладу «Роздільнянського навчально-виховного комплексу «Школа-гімназія» №1 Роздільнянської міської ради Одеської області» (місцезнаходження: вул. Шевченка, 56, м. Роздільна Одеської області, ЄДРПОУ 25036996) судовий збір на користь держави в сумі 1331 грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею – 25 червня 2026 року.

Суддя: С. І. Гринчак