ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2026 Справа № 914/752/24 

За позовом:	Заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі: позивача-1: Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів позивача-2: Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів	
до відповідача-1:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Турист»», м. Львів	
до відповідача-2:	Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів	
про:	визнання недійсним договору та стягнення 1`977`236,22 грн. 	

 	Суддя – Крупник Р.В. Секретар – Зусько І.С.	
Представники учасників справи:	
прокурор:	Панкевич Р.В.;	
від позивача-1:	не з`явився;	
від позивача-2:	не з`явився;	
від відповідача-1:	не з`явився;	
від відповідача-2:	Воловець С.І. – представник.	

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.
Заступник керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова (надалі – Прокурор) звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації (надалі – Позивач-1, ЛОДА) та Західного офісу Держаудитслужби (надалі – Позивач-2, Держаудитслужба) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Турист»» (надалі – Відповідач-1, ТОВ «Турист») та Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (надалі – Відповідач-2, Управління) про визнання недійсним договору та стягнення 1`977`236,22 грн.
Ухвалою від 15.04.2024 (суддя Рим Т.Я.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.05.2024.
Ухвалою від 15.05.2024 суд зупинив провадження у справі до закінчення перегляду справи №918/1043/21 Великою Палатою Верховного Суду.
30.12.2025 розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №381 доручено провести повторний авторозподіл справи №914/752/24, оскільки Указом Президента України №944/2025 від 13.12.2025 суддю Рима Т.Я. призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.
Згідно із протоколом повторного авторозподілу від 30.12.2025 справу №914/752/24 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.
Ухвалою від 03.02.2026 суд прийняв до розгляду справу №914/752/24, поновив провадження у справі, підготовче провадження у справі розпочав спочатку, підготовче засідання у справі призначив на 02.03.2026.
Ухвалами від 02.03.2026, 23.03.2026 суд відкладав підготовчі засідання, востаннє до 24.04.2026.
Ухвалою від 24.04.2026 залишено без розгляду клопотання прокурора про зупинення провадження у справі (вх. №1294/26 від 23.03.2026), закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 18.05.2026.
Прокурор з`явився у судове засідання 18.05.2026, просив задовольнити позов.
Представник відповідача-2 також з`явився у судове засідання 18.05.2026, просив відмовити у задоволенні позову.
Позивачі, а також відповідач-1 не забезпечили явку повноважних представників у судове засідання 18.05.2026, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Так, ухвалу від 24.04.2026 було доставлено до їх електронних кабінетів 29.04.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
До суду від ЛОДА надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника (вх. №13955/26 від 18.05.2026).

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Доводи прокурора.
Позов обґрунтовано тим, що Договір про закупівлю робіт за державні кошти №7 від 06.07.2021, укладений між відповідачами за результатами торгів, є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства з умислу відповідача-1, адже дії останнього під участі у відповідних торгах було визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» згідно із рішенням адміністративної колегії Західного АМКУ №63/60-р/к від 14.09.2023 у справі №63/4-01-141-2021.
Зважаючи на це, прокурор просить визнати недійсним відповідний договір на підставі статей 215, 228 ЦК України, а також застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача-1 на користь відповідача-2 грошових коштів у розмірі 1`977`236,22 грн., сплачених в рахунок вартості виконаних робіт за договором, з подальшим їх зарахуванням в дохід держави.

Доводи позивача-1.
Позивач-1 не подавав пояснень чи заперечень проти позову, у яких б детально викладав свою правову позицію щодо підстав недійсності оспорюваного правочину. Натомість у заяві (вх. №13955/26 від 18.05.2026) він коротко зазначив про підтримання заявлених прокурором позовних вимог.

Доводи позивача-2.
Позиція позивача-2 щодо позову зводиться до змісту його відповіді на запит прокурора. Зокрема, Держаудитслужба провела у 2021 році моніторинг процедури закупівлі, за результатами якої було укладено оспорюваний договір, та склала Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі від 11.06.2021, яким встановлено порушення вимог частини 5 статті 17, пункту 2 та пункту 19 частини 2 статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі» під час проведення процедури закупівлі.

Доводи відповідача-1.
Відповідач-1 своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим статтею 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України), не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

Доводи відповідача-2.
Управління подало до суду пояснення, у яких зазначило, що не могло знати та не мало реальної можливості встановити обставини, які стали підставою для подання позову прокурором. Укладення спірного договору відбулося за результатами закупівлі, у межах якої замовник керувався принципом презумпції добросовісності учасників процедури та достовірності поданих ними документів. Управління не є стороною, яка допустила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, не вчиняло узгоджених дій з будь-яким учасником торгів, не мало наміру порушити інтереси держави, не отримало жодної неправомірної вигоди та не спричинило виникнення спору. Сам по собі статус сторони договору не означає автоматичної наявності вини у виникненні спору чи підстав для покладення на відповідача-1 судових витрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
27.05.2021 Управління опублікувало у системі публічних закупівель «Prozorro» оголошення про проведення відкритих торгів за предметом закупівлі: «Реставрація та пристосування будівель комплексу Архикатедрального Собору Св. Юра у м. Львові – пам`ятки архітектури національного значення XVIII ст., ох. №376» (влаштування паливної (для потреб собору) в північному корпусі капітули Собору Святого Юра» (ідентифікатор закупівлі UA-2021-05-27-013754-b) (Т.1; а.с. 29-31).
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подали два суб`єкта господарювання: ТОВ «Турист» та ТОВ «БМП Євробуд», що підтверджується реєстром тендерних пропозицій (Т.1; а.с. 32).
Тендерна пропозиція ТОВ «Турист» становила 2`191`409,95 грн. та була визнана найбільш економічно вигідною, оскільки електронна система закупівель розкрила її першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій (Т.1; а.с. 33-34).
16.06.2021 тендерний комітет Управління рішенням, оформленим протоколом розгляду тендерних пропозицій, вирішив визнати переможцем ТОВ «Турист» і укласти із ним договір про закупівлю (Т.1; а.с. 35-36).
За результатами проведення торгів було виготовлено відповідний звіт від 06.07.2021 (Т.1; а.с. 37-39).
06.07.2021 Управління (замовник) та ТОВ «Турист» (підрядник) уклали Договір про закупівлю робіт №7 (надалі – Договір), за умовами якого підрядник зобов`язується власними силами і засобами, в обумовлений строк у відповідності до замовлення і вимог проєктно-кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати роботи на об`єкті: «Реставрація та пристосування будівель комплексу Архикатедрального Собору Св. Юра у м. Львові – пам`ятки архітектури національного значення XVIII ст., ох. №376» (влаштування паливної (для потреб собору) в північному корпусі капітули Собору Святого Юра», а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи (Т.1; а.с. 47-60).
Договірна ціна на момент укладення Договору є твердою і становить 2`191`409,95 грн. (Т.1; а.с. 55-56). Виконання робіт проводиться з липня 2021 року по 31.12.2021 року, що вбачається із графіку виконання робіт (Т.1; а.с. 57).
Пунктами 4.2, 4.5 Договору передбачено, що розрахунки проводяться тільки за фактично виконані роботи протягом до 30-ти календарних днів після підписання замовником представлених підрядником належно оформлених актів виконаних робіт (КБ-2в) та довідки (КБ-3), рахунку на оплату, шляхом проміжних платежів та тільки в межах бюджетних призначень та при умові поступлення коштів на рахунок замовника по даному об`єкту. Кінцеві розрахунки проводяться у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором (контрактом) робіт та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката, в тому числі щодо пускових комплексів та черг згідно із належно оформленими актами виконання робіт (форма КБ-2в), довідок (Форма КБ-3) та рахунками на оплату.
07.11.2022 відповідачі підписали Додаткову угоду №1/22 про розірвання Договору за згодою сторін. При цьому у ній вказано, що роботи за Договором виконано на суму 1`977`236,22 грн., яка оплачена замовником у повному обсязі, а вартість залишкових робіт становить 214`173,73 грн. (Т.1; а.с. 59-60). Факт оплати 1`977`236,22 грн. підтверджується відповіддю ГУ ДКСУ у Львівській області №07.2-10-06/1006 від 26.01.2024 (Т.1; а.с. 115-116).
Після цього у системі публічних закупівель «Prozorro» було сформовано Звіт від 08.11.2022 про виконання Договору (Т.1; а.с. 40-43).
14.09.2023 адміністративна колегія Західного АМКУ рішенням №63/60-р/к у справі №63/4-01-141-2021 визнала, що ТОВ «Турист» та ТОВ «БМП Євробуд» вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів зі ідентифікатором закупівлі UA-2021-05-27-013754-b (Т.1; а.с. 74-95).
Такі висновки адміністративної колегії Західного АМКУ мотивовані тим, що учасники торгів узгодили свої дії під час підготовки та участі в проведеній процедурі закупівлі з метою усунення змагання, що підтверджується наявністю господарських відносин між ними, їх спільним місцезнаходженням, використанням спільних ІР-адрес у господарській діяльності, синхронністю дій під час участі у торгах, спільними властивостями файлів, неконкурентною ціновою поведінкою.
Враховуючи це, адміністративна колегія Західного АМКУ дійшла висновку, що узгодження поведінки учасників торгів усунуло конкуренцію та змагання між ними, чим порушило право Управління на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається лише зі справжньою конкуренцією.
У матеріалах справи відсутні докази оскарження рішення адміністративної колегії Західного АМКУ №63/60-р/к від 14.09.2023 у справі №63/4-01-141-2021 та його скасування у встановленому законом порядку.

ОЦІНКА СУДУ.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до частини 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частинами 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Як визначено у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У даній справі прокурор вказав, що пред`явлення позову зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ «Турист» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати торгів, призвело до придбання робіт за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками аукціону її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі – отримання робіт з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.
Суд звертає увагу на те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, зокрема у разі якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
У даній справі компетентним органом, уповноваженим захищати інтереси держави є ЛОДА, яка наділена повноваженнями щодо затвердження і виконання місцевого бюджету, за рахунок коштів якого Управління, як підпорядкований ЛОДА орган, здійснило оплату за оспорюваним Договором, а також щодо контролю за виконанням бюджету, державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі згідно з положеннями статей 118, 119 Конституції України, статей 2, 13, 16, 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».
Що стосується Держаудитслужби, то основними її завданнями є здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів (пункт 3 Положення про Державну аудиторську службу України, затв. постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016).
Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань:
- здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень;
- вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пункт 4 Положення №43 від 03.02.2016).
Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (пункт 6 Положення №43 від 03.02.2016).
Відповідно до пункту 7 Положення №43 від 03.02.2016 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Львівської області здійснює Західний офіс Держаудитслужби згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» №266 від 06.04.2016 та Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затв. наказом Держаудитслужби №23 від 02.06.2016 .
Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах, також є Західний офіс Держаудитслужби.
Отже, прокурор правильно визначив позивачів у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. При цьому, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Судом встановлено, що прокурор намагався з`ясувати, чи вживали позивачі заходи щодо визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів до бюджету, у т.ч. у судовому порядку, що вбачається зі змісту листів №14.50/99-13699ВИХ-23 від 15.12.2023 та №14.50/99-13727ВИХ-23 від 15.12.2023 (Т.1; а.с. 98-103, 105-108).
У відповідь на запит прокурора не було надано інформації про те, чи вживатимуться судові заходи захисту, що підтверджується листами №131313-17/9593-2023 від 18.12.2023 та №41-24 від 02.01.2024 (Т.1; а.с. 104, 109-110).
В подальшому, прокурор направив позивачам повідомлення про звернення до суду №14.50/97-2778ВИХ-24 від 15.03.2024 (Т.1; а.с. 117) та №14.50/97-2779ВИХ-24 від 15.03.2024 (Т.1; а.с. 118).
Таким чином, направляючи відповідні листи, прокурор фактично повідомляв про порушення інтересів держави та надав можливість відреагувати на стверджуване порушення шляхом вчинення відповідних дій. Відтак, позивачі володіли інформацією про допущені порушення. Разом з цим, попри наділені на законодавчому рівні повноваження, компетентні органи не вживали жодних заходів на усунення відповідного порушення, зокрема не зверталися до суду за захистом інтересів держави, що свідчить про їх бездіяльність.
Відтак, суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення таких інтересів та правильно встановив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, які, попри те, не здійснюють захисту прав та інтересів держави у цих правовідносинах.

Щодо суті спору.
Предметом спору у справі є вимога прокурора про визнання недійсним Договору як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього Договору, шляхом стягнення з ТОВ «Турист» на користь Управління коштів, отриманих за результатами виконання Договору, у розмірі 1`977`236,22 грн., а з Управління – в дохід державного бюджету.
Фактичними підставами позову визначено обставини укладення оспорюваного Договору за результатами процедури закупівлі з ідентифікатором UA-2021-05-27-013754-b, під час якої ТОВ «Турист» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій. На переконання прокурора, завідомо суперечлива поведінка відповідача-2 полягала у тому, щоб обійти встановлені законом обмеження, усунути конкуренцію і тим самим отримати перемогу на торгах й укласти Договір для отримання прибутку. Його умисел на вчинення таких дій та їх протиправність є очевидними.
Правовими підставами позову слугують положення частини 1 статті 203, частин 1, 3 статті 215 та частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України).
Надаючи оцінку предмету та підставам заявленого позову, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).
Згідно із частиною 3 статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 викладено такі висновки щодо застосування судами частини 3 статті 228 ЦК України.
Вирішуючи питання щодо застосування частини 3 статті 228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені цією нормою, є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства. Правові наслідки за цією частиною статті є реакцією з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину. Ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових; наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а у вилученні майна; ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
При визначенні підстав для застосування частини 3 статті 228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Верховний Суд, звертаючись до рішень ЄСПЛ у справах «Isaia and Others v. Italy», «Garofalo and Others v. Italy», «Imeri v. Croatia», «Kurban v. Turkey», «Balsamo v. San Marino», «Gogitidze and Others v. Georgia», «Varvara v. Italy», «Arcuri and Others v. Italy», «Air Canada v. the United Kingdom», «AGOSI v. United Kingdom», наголосив, що конфіскація без вироку суду розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у даній справі при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої частиною 3 статті 228 ЦК України, не буде дотримано принципу пропорційності щодо винного учасника правочину (ТОВ «Турист»), виходячи з такого.
Для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів частини 3 статті 228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (замовлення робіт з реставрації та пристосування будівель комплексу Архикатедрального Собору Св. Юра у м. Львові) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, а стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частини 3 статті 228 ЦК України.
Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала роботу неналежної якості. Більше того, у справі відсутні докази того, що виконання за оспорюваним Договором відбувалося з порушенням договірних умов. Натомість, з аналізу наявних у матеріалах справи документів простежується, що відповідач-2 виконав роботи за Договором на суму 1`977`236,22 грн., а відповідач-1 прийняв таке виконання, оплативши його вартість.
За таких умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях). Навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
Враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною 3 статті 228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23).
Таким чином, обставини визнання дій відповідача-2 під час участі у закупівлі, за результатами якої було укладено оспорюваний Договір, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції не можуть бути підставою для визнання Договору недійсним на підставі частини 3 статті 228 ЦК України.
Прокурор не подав до суду будь-яких інших доказів, які б вказували на існування у спірних правовідносинах виключного випадку порушення інтересів держави та суспільства (зокрема, вчинення кримінального злочину, або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася).
Відтак, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог прокурора.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом статті 129 ГПК України судові витрати покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання позовної заяви у справі покладається на Львівську обласну прокуратуру.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Покласти на Львівську обласну прокуратуру судовий збір за подання позовної заяви.
3. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повне рішення складено та підписано 02.06.2026 (враховуючи перебування судді Крупника Р.В. у період з 22.05.2026 по 29.05.2026 у відпустці).

Суддя Крупник Р.В.