ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/156/26	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича 
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026
по справі №916/156/26 
за позовом: Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича 
про стягнення 68770,34 грн.

суддя суду першої інстанції – Літвінов С.В. 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,

ВСТАНОВИВ:

Комунальна установа «Одесреклама» Одеської міської ради звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича про стягнення 68770,34 грн. пені за прострочення платежів за договором №1138-од в розмірі 1 443,47 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича на користь Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради пеню за неналежне виконання умов договорів у сумі 68770,34 грн. та 2662,40 грн. судового збору.
Обґрунтування судового рішення:
Судом встановлена заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, у зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги задоволенні в повній мірі.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки пеня передбачена договором та не є завищеною
Узагальнені вимоги та доводи апеляційної скарги:
Не погодившись із вказаним, судовим рішенням, Фізична особа-підприємець Таворський Віталій Анатолійович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати судове рішення Господарського суду Одеської області від 23 березня 2026 року у справі № 916/156/26 повністю і ухвалити нове рішення позовні вимоги КУ «Одесреклама» ОМР до фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича про стягнення 68 770,34 грн. пені за договорам на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича на користь Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради 6000,00 грн. пені за неналежне виконання умов договорів на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів.
У решті позовних вимог відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник зазначає, що з розрахунку пені, який позивачем було додано до позову і який на думку суду здійсненим належним чином, не можливо встановити моменти коли кредитора зникало право нарахування пені. Доданий розрахунок не містить сум та дат виконання відповідачем основного зобов`язання, хоча така інформація є суттєвою для перевірки правильності розрахунку. Розрахунок містить постійно змінні суми заборгованості зі сплати основного зобов`язання, тобто, відбувалося постійне погашення суми заборгованості, яке жодним чином не відображено в розрахунку пені. Без зазначення в розрахунку пені, сум та дат виконання основного зобов`язання за договором не можливо зробити висновок про належним чи неналежним чином він зроблений. Поряд з тим не можливо перевірити відсутність порушень з боку кредитора в частині нарахування пені в дні коли таке право в нього було відсутнє.
Судом при ухваленні рішення не з`ясовано, не взято до уваги та не надано належної правової оцінки наступним важливим моментам, як мають суттєве значення для вірного вирішення справи, на яких я наголошував у відзиві на позов:
- Не враховано факт відсутності збитків у Позивача – що може бути самостійною підставою зменшення розміру неустойки;
- Не взято до уваги ступінь виконання зобов`язанням боржником, а саме відсутність вимоги стосовно стягнення заборгованості з основного зобов`язання за договором, через відсутність такої заборгованості;
- Не розглянуто питання майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнових, але й інші інтересів сторін, що заслуговують на увагу - КУ «Одесреклама» Одеської міської ради не є господарським товариством створеним для отримання прибутку від підприємницької діяльності. А тому, зменшення заявленої Позивачем пені жодним чином не загрожує виконанню мети створення установи. А стягнення пені з Відповідача в розмірі, що дорівнює розміру нарахувань за місяць користування місцями для розташування рекламних засобів, призведе до ризику неможливості сплати загальнообов`язкових платежів та критичних для існування бізнесу платежів. Задоволення позовних вимог в розмірі, який прийнятний для Відповідача і заявлений в відзиві на позов, жодним чином до погіршення фінансового стану чи до ускладнень в господарській діяльності Позивача не призведе.
Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/156/26 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/156/26 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/156/26 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
28.04.2026 матеріали справи №916/156/26 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/156/26 - залишено без руху.
Встановлено Фізичній особі-підприємцю Таворському Віталію Анатолійовичу строк для надання Південно-західному апеляційному господарському листу опису вкладення про направлення Комунальній установі “Одесреклама” Одеської міської ради копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, з зазначенням номеру поштового відправлення – протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
12.05.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича надійшла заява про усунення недоліків. До вказаної заяви було додано лист опису вкладення про направлення Комунальній установі “Одесреклама” Одеської міської ради копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, з зазначенням номеру поштового відправлення. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/156/26. 
Визначено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 по справі №916/156/26 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. 
Встановлено іншім учасникам провадження у справі, а саме: позивачу у справі Комунальній установі «Одесреклама» Одеської міської ради строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно – західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу. 
28.05.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 28.05.2026) до суду надійшов відзив Комунальній установі «Одесреклама» Одеської міської ради на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.
Фізична особа-підприємець Таворський Віталій Анатолійович є розповсюджувачем зовнішньої реклами, з яким КП «Одесреклама», а в подальшому КУ «Одесреклама» укладало договори на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів. 
Договір № 445-р від 01.10.2016, договір розірвано 23.11.2016. Договір № 453-рд від 24.11.2016, термін дії Договору до 02.10.2030 року. 
Зазначені Договори укладені між позивачем та відповідачем є типовим договором, зміст якого визначено та затверджено виконавчим комітетом Одеської міської ради. 
Додатками до Договорів Сторони узгодили «Перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування» та «Бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів». 
У відповідності до розділу 2 Договору Установа надає Користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси , або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організацій Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам. Місця для розташування рекламних засобів та розрахунок плати за їх використання визначаються у відповідних додатках до цього Договору. Користувач використовує надані йому місця виключно за цільовим призначенням з дня укладання Сторонами цього Договору та відповідного додатку до нього, сплачує вартість користування цими місцями в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
У відповідності до пп. 4.2.4. Договору Користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за цим Договором. 
Відповідно до п.п. 5.1. та 5.2. Договору:
- плата за цим Договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених Виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього Договору (в редакції додаткової угоди від 01.09.2019 року - плата за цим Договором визначається на підставі п. 14.6 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Одесі в новій редакції.);
- Користувач вносить плату за цим Договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений Договорі. 
В подальшому до Договорів Сторони вносили зміни, які оформлені додатками та додатковими угодами, що додаються. 
Позивач зазначає, що відповідач, із порушенням строків оплати визначених Договорами, несвоєчасно сплачував плату за цими Договорами за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів, внаслідок чого у ФОП Таворський В.А. перед КУ «Одесреклама», як уповноваженою особою власника місць розміщення рекламних засобів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, а в кінцевому рахунку перед бюджетом територіальної громади міста Одеси, виник борг по пені, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом для захисту порушених прав та законних інтересів.
Згідно п. 6.2. Договору у випадку прострочення платежів, передбачених п.п. 5.1., 5.2. цього Договору, Користувач сплачує на користь Підприємства пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки Національного банку України. 
За умовами п. 6.4. Договору нарахування штрафних санкцій та пені не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано. 
Згідно із п.6.5. Договору позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених пп. 5.1, 6.1 Договору, встановлюється строком в 4 (чотири) роки. 
У зв`язку із простроченням Користувачем платежів за договором було нараховано пеню у розмірі 68770,34 грн.
Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси позивача, останній звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення платежів за договорами у сумі 68770,34 грн. та судові витрати.
Джерела права та позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 1.5 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі у новій редакції, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2008 №434 (із змінами та доповненнями) (далі - Правила) встановлено, що КУ «Одесреклама» - комунальна установа «Одесреклама» Одеської міської ради, створена для реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування у сфері зовнішньої реклами, виконання інших завдань та функцій, визначених ними Правилами, іншими актами органів місцевого самоврядування та міського голови.
Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка нараховується у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. 
Згідно п. 6.2. Договору у випадку прострочення платежів, передбачених п.п. 5.1., 5.2. цього Договору, Користувач сплачує на користь Підприємства пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки Національного банку України. 
За умовами п. 6.4. Договору нарахування штрафних санкцій та пені не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано. 
Згідно із п.6.5. Договору позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених пп. 5.1, 6.1 Договору, встановлюється строком в 4 (чотири) роки. 
Так, наданий позивачем розрахунок пені, здійснений належним чином тому сума стягнення пені в розмірі 68770,34 грн. є обґрунтованою.
Колегія суддів не приймає заперечення скаржника щодо розрахунку пені, та зазначає, що позивачем правомірно застосовувати період прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням дати проведення банківською установою платіжної операції про перерахування коштів від Відповідача на казначейський рахунок.
Крім того, відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував проти обставин несвоєчасності здійснення ним платежів за Договором та не надав до суду першої інстанції доказів своєчасної оплати та не надав до суду першої інстанції своїх контр розрахунків.
Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру пені, відповідач посилався на пропуск строку давності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Як встановлено судом, за умовами п. 6.4. договору нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано.
Згідно із п. 6.5 договору, позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених пп. 5.1, 6.1 договору, встановлюється строком в 4 (чотири) роки.
За правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.
Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.
Отже, з огляду на наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про не пропуск позивачем строку позовної давності для нарахування пені.
Щодо зменшення пені.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд неодноразово та послідовно наводив висновки, згідно з якими застосування у ст. 551 ЦК України словосполучення “суд має право” та “може бути зменшений за рішенням суду” свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24 та ін.). При цьому розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24 та ін.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами існування обставин, за яких можливе зменшення розміру неустойки.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків; майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Разом з тим, відповідачем не надано доказів його неплатоспроможності, інформації про всі розрахунки боржника (доказами відсутності руху коштів по банківських рахунках, доказами про відсутність майна або його недостатності для виконання зобов`язання перед позивачем та інше). 
Крім того, запровадження воєнного стану на території України не звільняє суб`єктів господарювання від виконання своїх договірних зобов`язань та не скасовує цивільно-правову відповідальність за їх порушення.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин, оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 у справі № 916/156/26 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Таворського Віталія Анатолійовича. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк 

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Н.М. Принцевська