Справа № 465/6809/24 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір Б.Б. 
Провадження № 22-ц/811/360/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2024 року, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №856104144 від 03.05.2021 у розмірі 47130,25 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.
В обґрунтування своїх вимог покликалися на те, що 03.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №856104144 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, на підставі якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144.
05.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №05/07/24, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144 на загальну суму 47130,25 гривень.
Враховуючи наведене, а також те, що станом на сьогодні відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просили суд позов задовольнити, стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144 в розмірі 47130,25 грн. та стягнути судові витрати.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, без отримання Відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна і паролю Особистого кабінету, кредитний договір між сторонами не був би укладений, а тому укладення спірного кредитного договору відповідало внутрішній волі Відповідача. На підтвердження факту укладання кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем Позивачем при поданні позовної заяви до суду першої інстанції надано всі належні, достовірності та допустимі докази. Крім того, Позивачем долучено до матеріалів справи документ підписаний та виданий банком провайдером, а саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке підтверджує факт перерахування коштів з рахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок Боржника у розмірі 15 000,00 грн від
03.05.2021.
Звертає увагу суду, що документ щодо перерахунку коштів Боржникові виданий та підписаний АТ КБ "ПРИВАТБАНК" містить усі реквізити, які повинні мати первинні документи у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок № НОМЕР_1 позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні
банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Що стосується договорів факторингу, то покликався на те, що з урахування всіх додаткових угод до Договору факторингу № 28/1118- 01, він залишався чинним на момент укладання кредитного договору № 856104144 від 03.05.2021, а відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до даного договору, дата передачі прав вимоги до ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відступлення правочину відбулося з визначеним та з
конкретним змістом вимог. Право вимоги за кредитним № 856104144 від 03.05.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 13.07.2021, відповідно до підписання Сторонами
реєстру прав вимоги № 142. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права
вимоги
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредиту, а також наявності заборгованості ОСОБА_1 як перед первинним кредитором, так і перед ТОВ «Юніт Капітал».
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження продовження строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, а відтак, передача прав вимоги за договором факторингу на підставі реєстру прав вимоги за №142 від 13.07.2021 відбулась поза межами строку дії договору факторингу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного.
Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №856104144 від 03.05.2021, який, укладено у формі електронного документа.
Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 13 250 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору, додатків до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п.1.2 договору кредит надавався строком на 30 днів. На період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,74 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.4).
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Кредитор за умовами договору свої зобов`язання виконав, однак відповідач ухилилась від виконання взятих на себе кредитним договором зобов`язань, сплачував лише проценти за користування кредитними коштами, що відповідно до п.п.1.4, 4.2, 4.3 Кредитного договору давало йому можливість, пролонгувати дію договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, без отримання Відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна і паролю
Особистого кабінету, кредитний договір між сторонами не був би укладений,
а тому укладення спірного кредитного договору відповідало внутрішній волі Відповідача
На підтвердження факту укладання кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем Позивачем при поданні позовної заяви до суду першої інстанції надано всі належні, достовірності та допустимі доказ, а саме (копію Кредитного договору № 856104144 від 03.05.2021, копію Заявки на отримання кредитних кошів в кредит, копію довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», у якій зазначається про те, що Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» після укладання вищезазначеного кредитного договору перерахувало грошові кошти в сумі 13 250,00 грн.на банківську карту 5168-75XX-XXXX-0851 Відповідача, яка була особисто ним зазначена при заповненні Заявки на отримання грошових коштів в кредит на сайті Первинного кредитора. Позивачем при поданні позовної заяви до матеріалів справи на підтвердження факту перерахування коштів за кредитним договором № 856104144 від 03.05.2021 первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» боржникові ОСОБА_1 долучено платіжне доручення № 71501da1-c39b-4192-af8cfd7d17b2e623 від 03.05.2021 про перерахування коштів з підписом та печаткою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вказане платіжне доручення містить всі необхідні реквізити електронного
розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами.
Жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів Відповідачеві.
Крім того, Позивачем долучено до матеріалів справи документ підписаний та виданий банком провайдером, а саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке підтверджує факт перерахування коштів з рахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок Боржника у розмірі 15 000,00 грн від 03.05.2021.
ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок № НОМЕР_1 позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний
картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Колегія суддів погоджується із зазначеною позивачем сумою заборгованості, яка станом на 16.07.2024 року складає 47130 грн. 25 коп. даний розрахунок відповідачем не спростований.
Колегія суддів вважає правомірним нарахування процентів за користування кредитними коштами, які нараховувались у строк кредитування, з огляду на те, що договір кредитної лінії не оспорювався, ні договір, ні окремі його умови недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак він є чинним і підлягає обов`язковому виконанню його сторонами.
ОСОБА_1 всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу отриманих в кредит коштів, сплати нею процентів за користування кредитними коштами.
За вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеним розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 856104144, в розмірі 47 130, 25 грн., яка складається з 13250 грн. – заборгованості по кредиту, 33880, 25 грн. заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, і саме така сума підлягає стягненню з відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що на момент укладення договору факторингу ТзОВ «Юніт Капітал» не набуло у визначеному законом порядку право вимоги за кредитним договором № 856104144 від 03.05.2021 року, оскільки на момент укладення договору факторингу, який було укладено 28.11.2018 року, ще не виникло зобов`язань за кредитним договором, який був укладений лише 03.05.2021 року, а отже ТОВ «Юніт Капітал» не є правонаступником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у цих правовідносинах.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога – це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Такі висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25.
Вищенаведене підтверджує, що за договором факторингу допускається відступлення наявної вимоги та майбутньої вимоги, що спростовує висновки суду про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Оскільки за договорам факторингу можливим є відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги, це спростовує висновки суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що на момент укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», який було укладено 28.11.2018 року, кредитний договір №856104144 ще не був укладений.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором № 856104144 від 03.05.2021 року, укладеним між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Юніт Капітал».
Такі висновки суд апеляційної інстанції обгрунтовує наступним.
Судом встановлено, що 28 листопада 2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.1.3 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. У пункті 1.5 договору зазначено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимоги наведена в додатку №1 до цього договору. Згідно з п.4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. Згідно п.8.2 строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28.11.2019 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти п.8.2 договору в іншій редакції, а саме, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
31.12.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а саме, що згідно з п.2.1 розділу 2 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.3 договору належна до сплати клієнту сума, розмір якої погоджується сторонами в кожному реєстрі прав окремо (фінансування), сплачується фактором в порядку, погодженому сторонами у відповідному реєстрі прав вимоги. Пунктом 4.1 договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Згідно з п.8.2 строк договору закінчується 31.12.2021, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
31.12.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №27 до договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 13.07.2021 №142 до договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144 на загальну суму 32502,25 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 13250,00 грн., по відсоткам 19252,25 грн. Сума фінансування за цим реєстром становить 40,00% від основної суми заборгованості (тіла кредиту) та складає 9965767,53 грн.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (фактор) укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (том 1, а.с.104-112). Відповідно до п.4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, згідно з п.8.2 строк дії договору закінчується 04.08.2021 року.
Згідно з укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» додаткових угод від 03.08.2021 №2 та від 30.12.2022 №3, строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2024 року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31.07.2023 №10 до договору факторингу від 05.08.2020 №05/0820-01, до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144 на загальну суму 47130,25 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 13250,00 грн., по відсоткам 33880,25 грн. Сума фінансування за цим реєстром становить 1,90% від основної суми заборгованості (тіла кредиту) та складає 25586694,30 грн.
Крім того, 05.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №05/07/24, пунктом 1.1 якого передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників. Сторони у договорі погодили, що документація, яка передається клієнтом фактору, це документи, що стосуються заборгованості окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимог до боржника щодо погашення заборгованості. Згідно з п.1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до п.3.1 загальна сума прав вимоги, що відступаються, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників. Загальна сума прав вимоги становить 20285750,22 грн. (п.3.1), ціна продажу за договором становить 70601,30 грн.
Відповідно до реєстру боржників від 05.07.2024 до договору факторингу від 05.07.2024 №05/07/24 та акта прийому-передачі реєстру боржників від 05.07.2024, до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.05.2021 №856104144 на загальну суму 47130,25 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 13250,00 грн., по відсоткам 33880,25 грн. Ціна продажу цієї вимоги 125,88 грн.
Отже, у справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором № 856104144 від 02.05.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Юніт Капітал».
Колегія суддів враховує те, що договори факторингу недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинними.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ТзОВ «Юніт Капітал» посилається на те, що право вимоги за кредитним договором № 856104144, укладеним 03 травня 2021 року, від первісного кредитора, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перейшло до нових кредиторів, останнім з яких є позивач, ТОВ «Юніт Капітал», на підставі договорів факторингу, які були укладені у 2018 році, 2023 році та 2024 році, незважаючи на те, що кредитний договір був укладений після укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року.
Умови договорів факторингу передбачають, що право вимоги за договором переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог у формі, встановленій у відповідному додатку чи підписання Акту прийому – передачі.
З врахуванням вищезазначених умов договорів факторингу, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, який відмовляючи у позові, посилався на те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал», оскільки такі висновки суду першої інстанції спростовуються договорами факторингу, які не містять умов про те, що право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу переходить лише за умови внесення оплати в розмірі, обумовленому у договорі.
А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити, стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 856104144 від 03.05.2021 року в розмірі 47130, 25 грн.
Частина 13 статті 141 ЦПК України передбачає, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" в розмірі 2422,40 грн., то у зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повністю, а саме на 100 % від ціни позову, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.
При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" в розмірі 3633,60 грн. у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу ТзОВ «Юніт Капітал» задоволено повністю, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, 12 000 грн. в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2024 року між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги № 05/07/24-02, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе виконавець зобов`язується надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Згідно додаткової угоди №4 до договору про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами (в т.ч ОСОБА_1 , № кредитного договору 856104144 від 03.05.2021 року).
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг, Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» надано ТзОВ «Юніт Капітал» послуги на загальну суму 6000 грн., без ПДВ.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представник позивача надав суду акт прийому-передачі наданих послуг до договору №05/07/24-02 від 30.01.2025 року.
Відповідно до цього акту на складання апеляційної скарги на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2024 року Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», в особі керуючого бюро – адвоката Тараненка Артема Ігоровича, затрачено 2 год., вартість послуг становить 6 000 грн.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази, подані представником позивача є підставою для відшкодування таких витрат.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує складність справи, яка не є складною, її малозначимість за ціною позову, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, враховує поширену категорію таких справ та сталу судову практику, та вважає, що розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, їх стягнення становитиме для відповідача надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 4000,00 грн. (по 2000 грн. в кожній з судових інстанцій), який буде достатнім, співмірним і справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024 м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс. 10, код ЄДРПУО: 43541163) заборгованість за кредитним договором №856104144 від 03.05.2021 року в розмірі 47130, 25 грн.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024 м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс. 10, код ЄДРПУО: 43541163) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4000 грн.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024 м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс. 10, код ЄДРПУО: 43541163) 2422.40 грн. судового збору за подання позову, 3633.60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.

Головуючий:      Ванівський О.М.

Судді:       Цяцяк Р.П.

Шеремети Н.О.