КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року м. Київ справа №320/46902/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Кліо-К» ЛТД до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Кліо-К» ЛТД (далі по тексту також позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.02.2017 №Ю-177 У на суму 49 240,43 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що у травні 2025 року він дізнався, що є боржником у виконавчому провадженні про стягнення на користь Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Києві коштів у сумі 49 240,43 грн.
Позивач пояснив, що з відповіді на адвокатський запит ним було встановлено, що Пенсійним фондом у Шевченківському районі м. Києва, правонаступником якого є Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва, було проведено перевірку правильності нарахування та своєчасності сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду, за результатами якої складено акт №4111 від 20.09.2000 та нараховано заборгованість у сумі 49 240,43 грн. 
З метою стягнення означеної заборгованості Управлінням ПФУ в Шевченківському районі м. Києва виставлена вимога №687/1203 від 01.04.2013, яка була скасована рішенням суду у справі №826/6131/13-а. Однак, відповідачем винесено вимогу №Ю-412 від 04.06.2019 про стягнення з позивача тієї ж суми 49 240,43 грн, яка є предметом позову в межах адміністративної справи №640/29669/21.
Позивач наголошує на тому, що органом Пенсійного фонду України двічі пред`явлено до примусового виконання вимоги про сплату боргу (вимогу №Ю-177 від 01.02.2017 та вимогу №Ю-412 від 04.06.2019), на підставі яких відкрито 2 виконавчих провадження, а саме: №53816556 та №54575759, по кожному з яких з позивача підлягає стягненню по 49 240,43 грн.
Позивач вважає преюдиційним факт відсутності в органів ПФУ підстав для формування вимог на означену суму з огляду на те, що рішенням суду у справі №826/6131/13-а було встановлено, що зазначені в акті №4111 від 20.09.2000 обставини не знайшли свого підтвердження та не можуть бути підставою для прийняття рішення про стягнення з позивача коштів у сумі 49 240,43 грн на підставі зазначеного акта.
Крім того, позивач наголошує на законодавчо закріпленій забороні двічі притягувати за одне й те саме правопорушення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД (ідентифікаційний код 19484621, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 33-37, оф. 213) зареєстровано як юридична особа відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу від 01.02.2017 №Ю-177 У, якою позивача повідомлено, що станом на 01.02.2017 заборгованість зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД становить 49 240,43 грн.
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 28.05.2025 №2600-0503-8/96469 на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2013 у справі №826/6131/13-а визнано незаконною та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва про сплату боргу від 01.04.13 р. №687/1203. Проте, судом не скасовано акт перевірки від 20.09.2000 №4111, відповідно до якого ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД обліковується заборгованість на суму 49 240,43 грн.
Зазначено, що оскільки станом на момент реорганізації борг ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД в сумі 49 240,43 грн був актуальним, ГУ ПФУ в м. Києві була сформована вимога №Ю-412 від 04.06.2019 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 49 240,43 грн.
В листі відповідач повідомив, що вимога від 04.06.2019 №Ю-412 була пред`явлена на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві та 10.07.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №59504287. Інформації щодо наявності на примусовому виконанні інших вимог щодо стягнення заборгованості з позивача ГУ ПФУ в м. Києві не має.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї вимоги, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту також - Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до положень статті 1 Закону №1058 страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.
Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням із фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами пункту 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суми внесків, нарахованих на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, та суми нарахованого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до 1 січня 2004 року, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1 січня 2011 року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року.
Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.
На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 №121 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі по тексту також - Інструкція).
Відповідно до пункту 1.2 розділу 1 Інструкції, вона визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 8.1 розділу 8 Інструкції стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій.
Згідно з пунктом 8.2 розділу 8 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:
а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;
б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;
в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.
У випадку а) вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки.
У випадках, визначених підпунктами «б» та/або «в» цього пункту, вимога надсилається протягом п`яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками. Вимога формується на суму боргу, який не менше 10 грн.
Пунктом 8.3 розділу 8 Інструкції визначено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).
Вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення.
У разі коли неможливо вручити страхувальнику вимогу поштою у зв`язку з його відсутністю за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб страхувальника за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб страхувальника прийняти вимогу, вимога вважається врученою страхувальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Після вручення (отримання інформації про вручення) вимоги страхувальнику працівники, на яких покладено обов`язки з ведення діловодства та архівне зберігання документів, передають корінець такої вимоги з відміткою про вручення відділу надходження доходів.
Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов`язаний сплатити зазначені у вимозі суми (пункт 8.4 розділу 8 Інструкції).
Відповідно до пункту 8.5 розділу 8 Інструкції у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.
Про оскарження вимоги до суду страхувальник зобов`язаний письмово повідомити протягом трьох робочих днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу.
Узгодження вимоги органу Пенсійного фонду здійснюється на підставі заяви страхувальника, яка розглядається органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум недоїмки, зазначених у вимозі.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про відповідача повноважень з формування вимог про сплату недоїмки у випадку наявності заборгованості із сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу від 01.02.2017 №Ю-177 У, якою позивача повідомлено, що станом на 01.02.2017 заборгованість зі сплати страхових внесків, штрафів (фінансових санкцій) та пені ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД становить 49 240,43 грн.
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 28.05.2025 №2600-0503-8/96469 на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2013 у справі №826/6131/13-а визнано незаконною та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва про сплату боргу від 01.04.13 р. №687/1203. Проте, судом не скасовано акт перевірки від 20.09.2000 №4111, відповідно до якого ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД обліковується заборгованість на суму 49 240,43 грн.
Зазначено, що оскільки станом на момент реорганізації борг ТОВ «НВФ «Кліо-К» ЛТД в сумі 49 240,43 грн був актуальним, ГУ ПФУ в м. Києві була сформована вимога №Ю-412 від 04.06.2019 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 49 240,43 грн.
В листі відповідач повідомив, що вимога від 04.06.2019 №Ю-412 була пред`явлена на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві та 10.07.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №59504287. Інформації щодо наявності на примусовому виконанні інших вимог щодо стягнення заборгованості з позивача ГУ ПФУ в м. Києві не має.
Водночас, з постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2013 у справі №826/6131/13-а вбачається, що «...на підставі акту перевірки від 20.09.00 р. №4111 винесено вимогу №1515/1203 від 01.08.08 р. на суму 49 240, 43 грн.
Вказана вимога не скасована органом, який ї виніс; питання щодо визнання її незаконною та скасування в судовому порядку не вирішувалося, оскільки станом на час розгляду справи відсутні докази завершення процедури оскарження вимоги в адміністративному порядку.
Позивачем надано докази відповідного оскарження згідно заяви від 02.12.11 р. №110, зареєстрованої в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва; відповідачем факт надходження заяви не заперечується, будь-яких пояснень щодо її розгляду не надано.
Таким чином, якщо відповідач вважає вимогу №1515/1203 від 01.08.08 р. на суму 49 240,43 грн. чинною, то він зобов`язаний розглянути заяву позивача від 02.12.11 р. №110.
У випадку задоволення заяви сума заборгованості підлягає списанню, у випадку відмови у задоволенні заяви вимога є підставою для стягнення відповідної заборгованості в судовому порядку або шляхом звернення до органів виконавчої служби, оскільки вимога є виконавчим документом.
В будь-якому випадку повноваженнями дублювати одну суму заборгованості шляхом виставлення двох вимог про сплату боргу відповідач не наділений, що є самостійною підставою для визнання оскаржуваної вимоги про сплату боргу від 01.04.13 р. №687/1203 незаконною та її скасування.
Щодо підстав винесення вимог про сплату боргу №1515/1203 від 01.08.08 р. та №687/1203 від 01.04.13 р. на суму 49 240, 43 грн. суд зазначає наступне.
Як пояснили в судовому засіданні представники сторін первісна вимога про сплату боргу №1515/1203 від 01.08.08 р. винесена на підставі акту перевірки від 20.09.00 р. №4111 та висновку від 27.10.00 р. Головного відділу податкової міліції ДПІ Шевченківського району м. Києва до акта перевірки НВП «Кліо-К» (код ЗКПО 19484621) від 20.09.00р. №4111, згідно яких зроблено висновок про фактичну сплату товариством заробітної плати без відповідного оформлення.
Проте, вказані обставини не підтверджені у наступному, у зв`язку з чим кримінальна справа №1-124/01 за ст. 148-2 ч. 2 КК України щодо генерального директора фірми ОСОБА_4, порушена на підставі висновку до акта перевірки НВП «Кліо-К» (код ЗКПО 19484621) від 20.09.00р. №4111, закрита на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.01 р. за відсутністю складу злочину.
Вказані обставини відповідачем не враховано станом на 01.04.13 р., тоді як вони мають суттєве значення для подальшого обліку вказаної заборгованості за позивачем та, відповідно, виставлення будь-яких вимог про сплату цієї заборгованості.
Пояснення відповідача про те, що про факт закриття кримінальної справи його не повідомлено належним чином, не підтверджуються матеріалами справи.
Зокрема, про закриття кримінальної справи є інформація у заяві позивача від 02.12.11р. №110, а також у листі від 14.06.01 р. до Шевченківського районного суду м. Києва №14/01-1564, у якому відповідач просить повідомити про результати кримінальної справи для вирішення питання про списання заборгованості.
Таким чином, станом на 01.04.13 р. у відповідача було достатньо підстав для вирішення питання про списання заборгованості та подальшого обліку за позивачем заборгованості у розмірі 49 240, 43 грн., тоді як ці питання не були з`ясовані до винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу.
Вказане також свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та є підставою для визнання незаконною та скасування вимоги №687/1203 від 01.04.13 р. на суму 49 240, 43 грн.».
В силу положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, преюдиційним є факт дублювання органами пенсійного фонду заборгованості позивача у розмірі 49 240,43 грн вимогами про сплату боргу:
- №1515/1203 від 01.08.2008 на суму 49 240,43 грн, винесеною на підставі акту перевірки від 20.09.2000 №4111 та висновку від 27.10.2000 Головного відділу податкової міліції ДПІ Шевченківського району м. Києва до акта перевірки НВП «Кліо-К» від 20.09.2000 №4111, згідно яких зроблено висновок про фактичну сплату товариством заробітної плати без відповідного оформлення;
- №687/1203 від 01.04.2013 на суму 49 240,43 грн;
- №Ю-412 від 04.06.2019 на суму 49 240,43 грн, яка є предметом позову в межах адміністративної справи №640/29669/21;
- №Ю-177 від 01.02.2017 на суму 49 240,43 грн, яка є предметом позову у цій справі.
При цьому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2013 у справі №826/6131/13-а скасовано лише вимогу №687/1203 від 01.04.2013 на суму 49 240,43 грн. Відомості щодо скасування/відкликання, зокрема, вимоги про сплату боргу №1515/1203 від 01.08.2008 на суму 49 240,43 грн в матеріалах справи відсутні.
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Стаття 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює принцип «non bis in idem» - право не бути двічі притягнутим до кримінальної відповідальності або покараним за одне і те саме правопорушення в межах однієї держави. Положення цієї статті забороняють повторний судовий розгляд, якщо справа була остаточно вирішена (виправданням або засудженням), але роблять винятки у разі виявлення нових фактів чи істотних процесуальних недоліків, що могли вплинути на результат справи.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2025 у справі №320/7835/23 наголосив, що притягнення до юридичної відповідальності є повторним лише у разі дублювання підстав та обставин такого притягнення.
З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 25.09.2025 було витребувано від відповідача:
- докази на підтвердження дати отримання спірної вимоги Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.02.2017 №Ю-177;
- копію спірної вимоги, а також копії усіх документів, на підставі яких була сформована така вимога, з наданням нормативного обґрунтування підстав її винесення з урахуванням доводів позивача, викладених в адміністративному позові;
- інформацію щодо формування на адресу позивача інших вимог про сплату боргу зі сплати страхових внесків на суму 49240,43 грн з наданням документального підтвердження та із зазначенням їх статусу станом на дату подання такої інформації, зокрема щодо вимог про сплату боргу від 01.04.2013 №687/1203, від 04.06.2019 №Ю-412, від 01.08.2008 №1515/1203, а також інших вимог за наявності;
- інформацію щодо перебування спірної вимоги про сплату боргу, сформованої відносно позивача, на примусовому виконанні в межах ВП №№ 54575759 та 53816556 з наданням нормативного обґрунтування підстав повторного направлення такої вимоги на примусове виконання та з наданням підтверджуючих доказів.
Проте, відповідач вимоги ухвал суду не виконав витребувані докази суду не надав та про причини їх ненадання суду не повідомив. Наведене, у свою чергу, позбавляє суд можливість перевірити інформацію, зокрема, щодо чинності вимоги про сплату боргу №1515/1203 від 01.08.2008 на суму 49 240,43.
Натомість Кодекс адміністративного судочинства України закріплює відповідні наслідки такої бездіяльності суб`єкта владних повноважень у вигляді невиконання без поважних причин вимог суду про надання доказів.
Так, згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Керуючись вказаною нормою та приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин доказів, витребуваних судом ухвалою від 25.09.2025, суд вважає за можливе визнати підтвердженими ті обставини, на які посилається позивачем у своїй позовній заяві, а саме: щодо подвійного притягнення його до відповідальності, зокрема, вимогами №1515/1203 від 01.08.2008 на суму 49 240,43 грн та оскаржуваною вимогою №Ю-177 від 01.02.2017 на суму 49 240,43 грн.
При цьому, суд критично оцінює клопотання відповідача про не отримання ним копії позовної заяви з додатками ані поштовим зв`язком, ані в електронному вигляді, оскільки відповідно до положень пункту 12 частини дев`ятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, у разі розгляду справи за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень - повідомлення про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню суб`єкту владних повноважень як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.
Пунктом 11 ухвали суду від 25.09.2025 повідомлено відповідачу про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню йому як стороні, та по можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.
Проте, таким правом відповідач не скористався, копію позовної заяви з додатками у суді не отримав.
Таким чином, враховуючи встановлений постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2013 у справі №826/6131/13-а факт дублювання органом Пенсійного фонду України вимог про сплату боргу на суму 49 240,43 грн, який є преюдиційним та має наслідком можливість повторного притягнення позивача до відповідальності, з огляду на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження скасування/відкликання/визнання протиправною чи нечинною вимоги про сплату боргу від 01.08.2008 №1515/1203, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повторного формування відповідачем оскаржуваної вимоги №Ю-177 від 01.02.2017 на суму 49 240,43 грн.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.09.2025 №1.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ в м. Києві.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.02.2017 №Ю-177.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Кліо-К» ЛТД (ідентифікаційний код 19484621, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 33-37, оф. 213) судовий збір у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.