ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8843/24 Головуючий суддя І інстанції Дяченко О. М.
Провадження № 22-ц/818/194/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2025 року у справі №953/8843/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 36 072,74 грн та судових витрат: судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. 
Позовна заява мотивована тим, що 04.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №701363789 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Відповідно до умов Договору №701363789, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання за цим Договором не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла прострочена заборгованість. 
Як зазначено у позові, ТОВ «Юніт Капітал» придбало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором №701363789 у розмірі 36 072,74 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Договором кредитної лінії №701363789 від 04.05.2021 у розмірі 36 072,74 грн, відшкодовані витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 360,72 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал». Крім того, просить стягнути з позивача на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Вказує, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, який за формою відповідав би вимогам законодавства, а саме Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Крім того, відповідач наголошує, що у матеріалах справи відсутні докази, що копія кредитного договору підписувалася електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою.
На думку відповідача, матеріали справи не містять доказів, що первісним кредитором проводилася будь-яка ідентифікація позичальника при укладенні кредитного договору.
Робить висновок, що позивачем не доведено укладення кредитного договору №701363789 від 04.05.2021.
Окремо зазначає, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Відповідач вказує, що право вимоги за кредитним договором, укладеним 04.05.2021, перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до нових кредиторів за Договорами від 28.11.2018 та 05.08.2020, тобто після укладення договорів факторингу, що суперечить загальному правилу відповідно до якого договір факторингу не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
Також відповідач стверджує, що наданий позивачем Витяг з реєстру відступлення прав вимог від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» не містить підписів сторін, а тому не може свідчити про відступлення права вимоги.
Також вказує, що позивач має довести отримання відповідачем кредитних коштів, проте у даному випадку позивачем надано платіжне доручення, яке не містить відміток банку про дату його отримання та виконання банком, а тому не є документом, що підтверджує здійснення платіжної операції з надання грошових коштів від первісного кредитора.
Зазначає, що ним сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн відповідно до Закону України «Про судовий збір», який у разі задоволення апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача.

Крім того, до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення, подані представником ТОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С., у яких вона просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення як безпідставну.
Наголошує, що кредитний договір укладено сторонами, які досягли згоди щодо всіх істотних умов, мали необхідну цивільну дієздатність, а їхнє волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Відповідач під час укладення кредитного договору не висував додаткових вимог, надалі прийняв кредитні кошти та виконував умови договору. Первісний кредитор надав відповідачу всі необхідні документи, зокрема щодо сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.
Зазначає, що відповідач, належним чином ознайомившись з умовами оферти, надав акцепт шляхом введення одноразового ідентифікатора та натискання кнопки «відправити/підписати». Одноразовий ідентифікатор був згенерований товариством та надісланий відповідачу засобами СМС-зв`язку.
Пояснює, що одноразовий персональний ідентифікатор №MNV33C2Y було направлено відповідачу 04.05.2021 о 20:01:16 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний ним у Заявці на отримання грошових коштів. Зазначений одноразовий ідентифікатор було введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 04.05.2021 о 20:01:34.
Зауважує, що доводи відповідача не спростовують цих висновків, оскільки не містять доказів невикористання одноразового ідентифікатора та зводяться до нерозуміння природи договору.
Робить висновок, що наявність у договорі унікальних ідентифікаторів відповідача (РНОКПП, адреса реєстрації) та його електронного підпису підтверджує його участь в укладенні договору.
Вказує, що Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення є право вимоги до ОСОБА_1 .
Наголошує, що реєстр не є разовим документом, оскільки умовами договору факторингу передбачено можливість його формування (укладення) неодноразово за ініціативою та за потреби сторін.
Таким чином, Договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 по 31.12.2024.
Зазначає, що право вимоги за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 20.07.2021, відповідно до підписання сторонами Реєстру прав вимоги №143 за Договором факторингу №28/1118-01, який був підписаний вже після укладення кредитного договору.
Вказує, що Реєстр прав вимог №11 від 31.08.2023 за Договором факторингу №05/0820-01 також був від підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.
Таким чином, позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021.
Крім того, посилається на довідку про перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» (Додаток №16 до позовної заяви), а також наступні документи: договори факторингу, витяги з реєстру боржників і прав вимоги, належним чином засвідчені печатками та підписами всіх сторін.
Наголошує, що укладені договори недійсними не визнані, тому відповідно до ст.204 ЦК України діє презумпція їх правомірності.
У зв`язку з викладеним представник позивача вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення виконання грошового зобов`язання, і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У наступних додаткових письмових поясненнях представник ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М.С. просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 07.01.2026 у справі №727/2790/25.
Звертає увагу, що у цій постанові було зроблено висновок щодо правомірності переходу права вимоги на підставі Договору факторингу №28/1118-0128 від 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс», та вказано, що до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не зовсім відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання за кредитним договором №701363789 виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у встановленому розмірі, в свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені терміни, проте порушив їх.
Суд дійшов висновку, що відповідач у добровільному порядку не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 36 072,74 грн, з яких: 9 998,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 26 074,74 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Проте в повній мірі з такими висновками суду погодитися не можна.
Щодо укладення договору кредиту.

Суд першої інстанції вважав встановленим наступні обставини.
04.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір №701363789 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.11-13 т.1).
Договір №701363789 підписаний електронним підписом ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV33C2Y.
Відповідно до п.1.1 Договору №701363789, за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 10 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього.
Пунктом 1.2 цього Договору №701363789 визначено строк кредиту – 10 днів.
Пунктами 1.3-1.11 Договору №701363789 визначено порядок нарахування відсотків за Договором та повернення кредиту.
При укладенні Договору №701363789 відповідач та позивач узгодили Графік розрахунків (а.с.13 зв.ст. т.1).
До позовної заяви позивач додав Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.14-19 т.1), які регулюють порядок надання грошових коштів у позику та які за своєю природою є пропозицією щодо укладення електронного договору; Заявку на отримання грошових коштів від 04.05.2021, відповідно до якої вбачається, що відповідач надав свої персональні дані, в тому числі й електрону пошту, фінансовий номер телефону, номер картки та інші персональні дані (а.с.20 т.1); Порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти на укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «MONEYVEO» у вигляді алгоритма дій позичальника з ілюстрованими малюнками та поясненням до них стосовно укладення електронного договору (а.с.22-30 т.1); Алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів (а.с.29-30 т.1).
Як вбачається з Довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач отримав одноразовий ідентифікатор MNV33C2Y 04.05.2021 о 20:01:16 на телефон НОМЕР_1 ; в подальшому, 04.05.2021 о 20:01:34 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор/відправлено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та 04.05.2021 о 20:01:45 ОСОБА_1 перераховано грошові в сумі 10 000,00 грн (а.с.21 т.1).
Факт перерахування грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжного доручення від 04.05.2021 №7da4e727-d0a2-4144-8d3e-20f63d3f5934, відповідно до якого 04.05.2021 на банківську картку № НОМЕР_2 перераховано кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн (а.с.31 т.1), та листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024, що ці кошти зараховані на картку, яку зазначив відповідач під час укладення Договору №701363789 (а.с.33-34 т.1).
Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 04.05.2021 по 20.07.2021, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Договором №701363789 від 04.05.2021, станом на 20.07.2021, становить 24 115,34 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 14 117,34 грн (а.с.65-67 т.1).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01. Строк його дії до 28.11.2019 (а.с.35-38 зв.ст. т.1).
Предметом Договору визначено: «2.1. Згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором».
28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови Договору залишилися без змін (а.с.39 т.1).
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 27.11.2018 викладено у новій редакції: строк дії Договору до 31.12.2021 (а.с.40-42 т.1).
Предметом Договору визначено «2.1. Згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором» (а.с.40 т.1).
31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2022 (а.с.43 т.1).
31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №31 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2023 (а.с.43 зв.ст. т.1).
20.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги №143 за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.44-45 т.1).
Відповідно до Реєстру прав вимоги №143 від 20.07.2021, під порядковим номером 807 зазначено, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021, сума заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 14 117,34 грн; загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 24 115,34 грн (а.с.45 зв.ст. т.1).
Пунктом 4.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у новій редакції, згідно з Додатковою угодою №26 від 31.12.2020 передбачено, що «Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги» (а.с.40 т.1).
Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за Договором №701363789 від 04.05.2021 до ОСОБА_1 у сумі 24 115,34 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 14 117,34 грн.
05.08.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №05/0820-01. Строк його дії до 04.08.2021 (а.с.47-50 зв.ст. т.1).
Предметом Договору визначено «2.1. Згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором».
03.08.2021 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу №05/0820-01, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2022, при цьому інші умови Договору залишилися без змін (а.с.50 т.1).
30.12.2022 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №3 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 30.12.2024, при цьому інші умови Договору залишилися без змін (а.с.51 т.1).
Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснено ТОВ «Таліон Плюс» за період з 20.07.2021 по 31.08.2023, станом на 31.08.2023, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Таліон Плюс» за Договором №701363789 від 04.05.2021 становить 36 072,74 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, відсотками – 26 074,74 грн (а.с.68-69 т.1).
31.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги №11 за Договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.52-53 т.1).
Відповідно до Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023, під порядковим номером 11774 зазначено, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021, сума заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн; загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 36 072,74 грн (а.с.52 зв.ст. т.1).
Пунктом 4.1. Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 передбачено, що «Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку» (а.с.47 зв.ст. т.1).
Таким чином, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за Договором №701363789 від 04.05.2021 до ОСОБА_1 у сумі 36 072,74 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн.
20.08.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №200824. Строк його дії до 20.08.2026 (а.с.54-60 т.1).
Предметом Договору визначено: «1.1. За цим Договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 є невід`ємною частиною Договору».
20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» підписали Реєстр боржників до Договору факторингу №200824 від 20.08.2024 (а.с.61-63 т.1).
В Реєстрі боржників до Договору факторингу №200824 від 20.08.2024 під порядковим номером 649 зазначено, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021, сума боргу – 36 072,74 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн (а.с.62 т.1).
20.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» склали та підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №200824 від 20.08.2024 (а.с.64 т.1).
Пунктом 1.2 Договору факторингу №3009/24 від 30.09.2024 передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги; підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021 до ОСОБА_1 у сумі 36 072,74 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021, яку надано позивачем, вбачається, що станом на 03.09.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» за Договором №701363789 від 04.05.2021 становить 36 072,74 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн (а.с.70 т.1).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, у ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що укладення договорів в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.13 ст.11 Закону).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст.89, 265 ЦПК України, в оскаржуваному рішенні не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо відсутності доказів, що кредитний договір підписувався електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Зазначені доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вважав, що Договір №701363789 був підписаний електронним підписом ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV33C2Y. Крім того, суд послався на Довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», згідно з якою відповідач, начебто, отримав одноразовий ідентифікатор MNV33C2Y 04.05.2021 о 20:01:16 на телефон НОМЕР_1 , а в подальшому ввів його на сайті товариства та отримав грошові кошти.
Також в матеріалах справи міститься Графік розрахунків, який є Додатком до Договору №701363789 від 04.05.2021. Зазначений Графік містить напис, що його було підписано одноразовим ідентифікатором MNV33C2Y, який був надісланий відповідачу 04.05.2021 о 20:01:16 та введений 04.05.2021 о 20:01:34.
Водночас у Розділі 5 «Реквізити сторін» Договору №701363789 від 04.05.2021 підпис одноразовим ідентифікатором MNV33C2Y зі сторони відповідача – відсутній.
Аналогічні зауваження стосуються Паспорту споживчого кредиту та Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, за продуктом «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». На зазначені Правила, зокрема, послався суд першої інстанції як на підтвердження факту укладення кредитного договору. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, зазначені Правила є його невід`ємною частиною.
Водночас вказані Правила не містять підпису відповідача або іншого належного підтвердження його ознайомлення та погодження саме з цією їх редакцією, що унеможливлює встановлення факту приєднання відповідача до відповідних умов. За таких обставин відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач погодився саме з тими умовами, на які посилається позивач.
Пунктами 4.2 та 4.4 Договору №701363789 від 04.05.2021, який позивач надав суду, встановлено наступне: строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п.1.3 та п.1.7 Договору.
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Отже, кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Водночас, як вже було зазначено, одноразовий ідентифікатор MNV33C2Y у Розділі 5 «Реквізити сторін» Договору №701363789 від 04.05.2021 – відсутній.
Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження його згоди з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Без отримання листа на адресу електронної пошти чи SMS-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету, або без обміну електронними документами (офертою та акцептом) договір між позичальником та кредитором у електронній формі укласти неможливо. У цьому полягає особливість укладення договору в електронній формі.

Відповідно до принципу змагальності, саме позивач має довести, що зазначені події (обставини) дійсно мали місце у відповідній послідовності та порядку, як це зазначено ним у позовній заяві. Лише після доведення факту укладення договору у відповідача виникає обов`язок спростування цих обставин.

Так, відповідно до ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак позивач, всупереч покладеному на нього процесуальному обов`язку доказування, не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують, що кредитний договір було підписано позичальником одноразовим ідентифікатором як його підписом, у порядку та формі, передбачених Законом України.

У справі відсутні належні та допустимі докази щодо порядку накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачем. Без цього сама по собі Довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» – не є належним і достатнім доказом того, що Договір був укладений відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланого йому на мобільний телефон.

Ключове значення у цій справі має доведення факту автентичності дій сторони, тобто того, що саме ця особа здійснила вхід у систему, отримала код підтвердження, ввела його та прийняла умови договору.
Отже, Договір №701363789 від 04.05.2021 не містить одноразового ідентифікатора, і навіть при тому, що Графік розрахунків підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV33C2Y 04.05.2021 о 20:01:34, це не дає підстави вважати належно підтвердженим факт укладення кредитного договору в електронній формі саме відповідачем.
Договір також не містить електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а також аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів ОСОБА_1 .
Колегія суддів також констатує, що саме по собі зазначення у наданих позивачем документах особистих даних відповідача, зокрема РНОКПП та адреси реєстрації, за недоведеності дотримання визначеного у законі порядку укладення договору у електронній формі – не є належними і достатніми доказами цих обставин.

Таким чином, саме зазначення персональних даних відповідача у письмових доказах, які містяться в матеріалах справи, наявність яких у третіх осіб не виключається, є недостатнім для ідентифікації особи відповідача для підтвердження укладення договору відповідно до зазначених умов кредитного договору.

У кредитному договорі, який не містить підпису відповідача, визначено процентні ставки, за якими мало здійснюватися нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також строки виконання періодичних зобов`язань за кредитом.

Разом з тим, із наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором №701363789 від 04.05.2021, яку надано позивачем, вбачається, що станом на 03.09.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» за Договором №701363789 від 04.05.2021 становить 36 072,74 грн, яка складається з суми заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 14 117,34 грн. 

Водночас зазначена виписка не містить відомостей про конкретний розмір процентної ставки, за якою здійснювалося нарахування відсотків, а також порядку їх обчислення.

За таких обставин, за відсутності належних і допустимих доказів погодження відповідачем умов кредитного договору, зокрема щодо розміру процентної ставки та порядку нарахування відсотків, а також з урахуванням відсутності підпису відповідача на кредитному договорі, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність нарахування та стягнення заборгованості за відсотками. 

Відтак визначена позивачем та стягнута судом першої інстанції сума заборгованості за відсотками у розмірі 14 117,34 грн є необґрунтованою та такою, що не підлягає стягненню.
Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду щодо доведеності вимог про стягнення процентів.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи скарги стосовно недоведеності отримання грошових коштів від первинного кредитора, які є необґрунтованими.
Водночас відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.
Крім того, відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
З наведеного вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, зокрема виписки з рахунків, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Враховуючи, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечував факту зарахування 04.05.2021 на банківську картку № НОМЕР_2 , відкриту на його ім`я, грошових коштів у сумі 10 000,00 грн, тобто фактично визнав зазначену обставину, платіжне доручення від 04.05.2021 №7da4e727-d0a2-4144-8d3e-20f63d3f5934, згідно з яким на відповідну картку було перераховано кредитні кошти, а також лист АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.08.2024 про їх зарахування на картковий рахунок, вказаний відповідачем під час укладення Договору № НОМЕР_3 , є належними та допустимими доказами.
Зазначені докази підтверджують факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн, що, у свою чергу, свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин та підтверджує обґрунтованість вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Слід зазначити, що доводи про недоведеність факту отримання кредитних коштів відповідачем були заявлені ним лише в апеляційній скарзі, тоді як під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначена обставина ним не заперечувалася. Водночас відповідач не навів жодних належних обґрунтувань зміни своєї процесуальної позиції, що свідчить про непослідовність його доводів та не може бути підставою для їх прийняття судом апеляційної інстанції.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, у цивільному праві діють такі засади: справедливість, добросовісність та розумність.
Так, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У цьому контексті колегія суддів зважає на правові висновки, які були висловлені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №390/34/17 від 10.04.2019 щодо добросовісності як певного стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Одним із способів захисту добросовісної сторони є принцип естопелю: особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції. Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним (виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу), то наступне висунення вимог про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом.
Отже, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. з цього приводу правові висновки щодо заборони суперечливої поведінки, які були висловлені у постанові ОП КЦС ВС від 10.04.2019, справа №390/34/17).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт отримання позивачем кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн.
Отже, ОСОБА_1 отримав грошові кошти, що підтверджується наданими до суду першої інстанції доказами та не заперечувалося ним під час розгляду справи. За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо заперечення факту отримання кредитних коштів як такі, що є непослідовними та суперечать загальним засадам цивільного законодавства, визначеним п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, зокрема принципу добросовісності, а також не мають належного обґрунтування.
Крім того, відповідач у апеляційній скарзі наводить доводи щодо недоведеності позивачем факту відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», проте колегія суддів їх також відхиляє з огляду на необґрунтованість та безпідставність.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу №28/1118-01, п.2.1 якого передбачено, що згідно з умовами цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
У п.1.3 Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що право вимоги – всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Пунктом 1.2 Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме в реєстрах прав вимоги.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному Додатку (п.4.1 Договору факторингу №28/1118-01).
Цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1 Договору факторингу №28/1118-01).
28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови Договору залишилися без змін.
31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено Додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яка продовжила строк Договору до 31 грудня 2021 року. У цій Додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте дата його укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.
31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії Договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії Договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії Договору до 31 грудня 2024 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №143 від 20 липня 2021 року на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням Додаткових угод до нього), укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за №807 зазначено боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), кредитний договір №701363789 від 04.05.2021, сума заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 14 117,34 грн; загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 24 115,34 грн.
Крім того, відповідач у своїй апеляційній скарзі вказує, що цей Витяг не містить підписів сторін, а тому не може свідчити про відступлення права вимоги.

Слід зазначити, що наведені доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки на аркушах справи 45-46 тому 1 міститься відповідний Витяг, який оформлений належним чином та містить усі необхідні реквізити сторін, зокрема підписи уповноважених осіб ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також відбитки їхніх печаток.
Таким чином, право вимоги стосовно ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання ними Реєстру прав вимог №143 від 20 липня 2021 року.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, зі строком дії до 04 серпня 2021 року.
Згідно з п.2.1 Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному Додатку (п.4.1 Договору факторингу №05/0820-01).

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд Додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими строк дії Договору факторингу №05/0820-01 продовжено до 30 грудня 2024 включно, всі інші умови залишилися без змін.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (з урахуванням Додаткових угод), укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», за №11774 зазначено боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), кредитний договір №701363789 від 04.05.2021, сума заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн; загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 36 072,74 грн.
Отже, право вимоги стосовно ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними Реєстру прав вимог №11 від 31 серпня 2023 року.
20 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №20082, згідно з умовами якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Згідно з п.1.1 Договору факторингу №20082 від 20 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб – боржників. Перелік боржників зазначено в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1.
Відповідно до п.1.2 Договору факторингу №20082 від 20 серпня 2024 року, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
На підтвердження переходу права вимоги до позивача до матеріалів справи долучено підписаний сторонами Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №20082 від 20 серпня 2024 року.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 20 серпня 2024 року до Договору факторингу №20082 від 20 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», за №649 зазначено боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), кредитний договір №701363789 від 04.05.2021, сума боргу – 36 072,74 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту – 9 998,00 грн, за відсотками – 26 074,74 грн.
Таким чином, право вимоги стосовно ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» з моменту підписання ними Акта прийому-передачі Реєстру Боржників від 20.08.2024.
З огляду на наведені обставини та досліджені у справі докази, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів відступлення права вимоги. У зв`язку з цим до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за тілом кредиту у розмірі 9 998,00 грн, оскільки відповідач фактично отримав кредитні кошти, що підтверджується наданими до суду першої інстанції доказами та не заперечувалося ним під час розгляду справи.
Водночас заборгованість за відсотками не підлягає стягненню з відповідача, оскільки, як було зазначено вище, відсутні належні докази погодження ним умов нарахування процентів. Зокрема, кредитний договір не містить підпису позичальника, що виключає можливість вважати узгодженими істотні умови кредитного договору в цій частині.
Виходячи з наведеного та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо спору про стягнення заборгованості стосовно ОСОБА_1 , не виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості такого рішення, та не надав належної оцінки доводам, викладеним відповідачем у процесуальних документах щодо цього питання.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення, а саме у даному випадку належить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 998,00 грн, а в іншій частині у задоволенні позову – відмовити, за його недоведеністю.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову позивачем ТОВ «Юніт Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с.10 т.1).
За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 4 542,00 грн (а.с.43 т.2).
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено на 27,72 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений у суді першої інстанції, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: 2 422,40 грн ? 27,72 % = 671,49 грн.
Разом з тим, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (72,28 %) з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а саме: 4 542,00 грн ? 72,28 % = 3 282,96 грн.
З урахуванням викладеного та застосовуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню: 2 611,47 грн (3 282,96 ? 671,49) судового збору.
Відповідно до п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2025 року змінити в частині суми стягнення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01024, м.Київ, вул.Рогнідинська, б.4-А, офіс 10) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 998 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 00 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову – відмовити, за його недоведеністю.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 611 (дві тисячі шістсот одинадцять) гривень 47 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 квітня 2026 року.

Головуючий – 
В.Б. Яцина
Судді - 
Н.П. Пилипчук
Ю.М. Мальований.