1	Справа № 335/2668/26  2/335/1990/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року  м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
при секретарі - Бойкинюк Д.П.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на таке.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно заповіту (НАР №593966) є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 у власному житловому будинку, і який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт смерті ОСОБА_2 встановлений Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2024 у справі № 344/2972/24. З метою оформлення спадщини позивач письмово звернувся до першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та державним нотаріусом відкрито спадкову справу.
До складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , входить житловий будинок по АДРЕСА_1 , дві земельні ділянки (державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЗП №075325 від 13.05.2004 та серії ЗП №075326 від 13.05.2004, а також транспортний засіб.
07.11.2024 за № 1988/02-31 державним нотаріусом прийнято Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із пропущенням встановленого ст. 1272 ЦК України строку для прийняття спадщини.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2025 позивачу був встановлений додатковий строк на прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 .
Державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Литвин В.М. позивачу було видано свідоцтво про право власності та зареєстровано за позивачем земельні ділянки з кадастровим номером 2322410101:01:016:0011 та 2322410101:01:016:0012. Водночас нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 (після зміни нумерації 110). Відмову видано у зв`язку із тим, що право власності не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливо витребувати від органів влади, підприємств, установ та організацій інформації яка підтверджує реєстрацію, яка була здійснена виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровської міської ради 09.03.1976 року на підставі рішення виконавчого комітету за № 94 від 10.02.1976, та зареєстровано в «Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації» 09.03.1976 року в реєстровій книзі № 3831. При цьому право власності на зазначений будинок підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 09.03.1976, рішенням виконавчого комітету № 1121 від 22.10.1963, Договором № 145, затвердженого директором совхоза 20.09.1963р., Актом прийняття індивідуального домогосподарства, а також будинковою книгою, в якій відслідковується зміна нумерації будинків по АДРЕСА_1 .
Відтак, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав.
Ухвалою від 17.03.2026 було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, учасникам справи наданий для подання письмових заяв по суті справи і доказів на їх обґрунтування.
З огляду на те, що Кам`янсько-Дніпровська міська рада Запорізької області як юридична особа не є припиненою, а відповідно до Постанови Верховної Ради України від 02.05.2023 № 3059-IX «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Бердянському, Василівському, Мелітопольському та Пологівському районах Запорізької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» начальник Кам`янсько-Дніпровської міської військової адміністрації, крім повноважень, віднесених до його компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області та її міського голови, процесуальні документи надсилались відповідачу до електронного кабінету Камянсько-Дніпровської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також на поштову адресу, зазначену у позовній заяві.
Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач явку представника в підготовче судове засідання не забезпечив двічі, відзиву на позов не подав, заяв процесуального характеру не надав.
Щодо витребування інших доказів та (або) вирішення інших питань, зазначених у ч. 2 ст. 197 ЦПК України, від учасників справи клопотань також не надійшло.
Підстав для прийняття в підготовчому судовому засіданні судових рішень, зазначених у п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, станом на час його проведення не встановлено.
Ухвалою суду від 18.05.2026 підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду.
В судові засіданні з розгляду справи по суті позивач не з`явився.
Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив двічі без повідомлення причин.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з такого.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 16.08.1960 Кам`янсько-Дніпровським районним РАЦС, 16.08.1960 укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Прізвище після укладання шлюбу - ОСОБА_4 .
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.12.1961 Кам`янсько-Дніпровським районним РАЦС, у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_1 (позивач у даній справі).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2024 у справі №344/2972/24 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті. Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кам`янка-Дніпровська Василівського р-ну Запорізької обл., помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кам`янка-Дніпровська Василівського р-ну Запорізької обл.
23.02.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , відповідно до якого 23.02.2024 внесено актовий запис №3 про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до заповіту ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. 09.10.2015 за реєстровим №1538, ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право.
Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Литвишко В.М., №1988/02-31 від 07.11.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2025 у справі № 335/13265/24 визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Литвишко В.М. позивачу було видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки з кадастровим номером 2322410101:01:016:0011 та 2322410101:01:016:0012.
Постановою державного нотаріусу Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Литвишко В.М. від 04.09.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 (після зміни нумерації 110). Відмову видано у зв`язку із тим, що право власності не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливо витребувати від органів влади, підприємств, установ та організацій інформації яка підтверджує реєстрацію, яка була здійснена виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровської міської ради 09.03.1976 року на підставі рішення виконавчого комітету за № 94 від 10.02.1976, та зареєстровано в «Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації» 09.03.1976 року в реєстровій книзі № 3831.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Позивач надав копію рішення виконкому Кам`янсько-Дніпровської міської ради депутатів трудящих № 112 від 22.110.1963 року про надання ОСОБА_2 дозволу на будівництво будинку на земельній ділянці АДРЕСА_2 .
Як вбачається з копії Акту прийомки індивідуальної домобудівлі, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих м. Кам`янка-Дніпровська від 27.01.1976 № 62, будинок за адресою АДРЕСА_3 збудований в період часу з 1964 по 1967 рік.
У вказаний період питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
В подальшому, 31 січня 1966 року, Міністерством комунального господарства Української РСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, за правилами якої і відбувалась державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди. Вказана інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.
Згідно з пунктами 6, 7 Розділу II Інструкції, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).
У додатку 1 до Інструкції було визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Зокрема пунктами 10, 14 додатку передбачено такі документи як нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14 травня 1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв`язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію; нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію.
Крім того за п.6 Розділу II Інструкції: не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.
Таким чином, згідно даних нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог законодавства і ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України 18 грудня 2013 року ухвалюючи рішення по справі № 6-137цс13. Зокрема в правовій позиції по даній справі він зазначив, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Як зазначив в своєму інформаційному листі Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.
Позивач, крім іншого, надав копію Свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Кам`янсько-Дніпровською міською радою 09.03.1976 року, про те, що жилий будинок за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_2 .
Як випливає з копії домової книги, в подальшому нумерація будинків по АДРЕСА_1 змінювалась, у зв`язку з чим вказаному будинку присвоєно адресу АДРЕСА_1 .
В подальшому, згідно рішення сьомої сесії сьомого скликання Кам`янсько - Дніпровської міської ради від 16 лютого 2016 року №2 «Про перейменування вулиць, провулків та парків АДРЕСА_1 .
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 за життя належав на праві власності жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 , і тому цей будинок входить до складу спадщини, яку ОСОБА_2 заповів позивачеві.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
В даному випадку існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав на спірний будинок в нотаріальному порядку, оскільки первинні документи щодо реєстраційних дій щодо цього майна залишились на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, який сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом.
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 1, 13, 28, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок загальною площею 71,5 кв.м та жилою площею 45,7 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя         М.М. Мінаєв