Справа № 348/709/26 
Провадження № 33/4808/342/26 
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю. 
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю ОСОБА_1 та його захисника Яковишина В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Яковишина В.Ю. на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 , –
в с т а н о в и в:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 665,6 грн. судового збору.
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 06.03.2026 о 11:20 год. в м. Надвірна по вул. Небесної Сотні, керував транспортним засобом марки BMW X3, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора Алкофор 507 та проїхати в медичний заклад КНП "Надвірнянська ЦРЛ", відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі захисник Яковишин В.Ю. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідності доказів вимогам належності та допустимості. Звертає увагу на протиправність первинної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , яка відбулася 06.03.2026 року працівниками поліції за відсутності будь-яких законних підстав. У матеріалах справи зафіксовано, що причиною зупинки слугувало анонімне повідомлення, яке надійшло на планшетний пристрій поліцейських через лінію 102, проте такий привід не входить до вичерпного переліку з 11 підстав, передбачених ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Оскільки поліція зобов`язана діяти виключно в межах та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, штучне розширення цього переліку є грубим порушенням статті 19 Конституції України та статті 7 КУпАП. Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», незаконність первинної зупинки повністю позбавляє всі подальші дії поліцейських та здобуті ними матеріали юридичної сили, роблячи їх недопустимими доказами. Апелянт зазначає про істотне порушення імперативних вимог щодо безперервності відеофіксації, оскільки в матеріалах справи наявний очевидний 11-хвилинний розрив у записах нагрудних камер обох поліцейських з 11:31:43 до 11:42:26. Ця обставина є критичною, адже з відеозаписів чітко вбачається, що до моменту вимкнення камер ОСОБА_1 послідовно та усно підтверджував своє бажання пройти огляд, зазначаючи про готовність їхати до лікарні для здачі аналізів. Натомість одразу після одночасного поновлення запису на обох камерах водій без жодних додаткових пропозицій заявляє про відмову, що прямо підтверджує пояснення захисту про навмисні маніпуляції та психологічний тиск з боку працівників поліції в період відсутності зйомки, які переконали водія у доцільності такої відмови. Суд першої інстанції безпідставно відхилив цей довід, формально пославшись на безперервність запису відеореєстратора службового автомобіля, проте апелянт підкреслює, що автомобільний реєстратор не має звукового супроводу, фізично не міг зафіксувати зміст спілкування і, відповідно до Інструкції № 1026, взагалі не може підміняти собою портативні відеореєстратори поліцейських. Наявність такого невиправданого доказового розриву створює обґрунтований розумний сумнів у добровільності дій ОСОБА_1 , що має тлумачитись виключно на користь особи. Вказує, що суд першої інстанції прямо порушив конституційну презумпцію невинуватості, кваліфікувавши заперечення та пояснення сторони захисту як «намагання ухилитися від відповідальності», чим заздалегідь заклав презумпцію недобросовісності особи та переклав на ОСОБА_1 юридичний обов`язок доводити свою невинуватість, що прямо суперечить ст.62 Конституції України. Апелянт наголошує на безпідставному покладенні в основу судового рішення рапорту поліцейського як самостійного й вагомого доказу винуватості та вважає такий доказ недопустимим.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник підтримали апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов?язаний повно, всебічно та об`єктивно з?ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків.
Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені у постанові підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №607611 від 06.03.2025 року (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння (а.с.4); направленням на огляд в медичний заклад (а.с. 5); відеозаписом що міститься в матеріалах справи (а.с. 9).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильних висновків.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Із записів на нагрудні відеокамери працівників поліції та з реєстратора службового автомобіля поліції (а.с.9) встановлено, що відеозапис із реєстратора патрульного авто є безперервним і триває 30 хвилин від моменту зупинки транспортного засобу «BMW X3» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), проте він не містить звукового супроводу. Водночас наявні звукові відеозаписи з нагрудних камер поліцейських детально фіксують факт зупинки вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , якому інспектори повідомили, що підставою для уваги правоохоронців став виклик на лінію «102» щодо ймовірного керування білим «BMW X3» особою у стані сп`яніння. На запитання поліцейських ОСОБА_1 заперечив факт вживання алкоголю в цей день, хоча й визнав, що вживав алкоголь напередодні. Оскільки від водія було чутно виражений запах алкоголю з рота, йому запропонували пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки, від чого він відмовився, а на подальшу пропозицію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я чіткої відповіді не надавав, зволікав, просив працівників поліції зачекати та постійно розмовляв по телефону. Слід зазначити, що відеозаписи з бодікамер містять часову перерву, оскільки перша безперервна фіксація триває з 11:20:26 год. до 11:31:43 год., а наступний фрагмент розпочинається лише об 11:42:32 год. На цьому останньому відеозаписі вже чітко зафіксовано, як ОСОБА_1 висловлює свою остаточну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичній установі, після чого поліцейські склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, роз`яснили його права, відсторонили від керування та передали автомобіль тверезому водію. 
Зазначені відеозаписи відтворюють логічний та послідовний перебіг подій, які чітко вказують на наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог передбачених п.2.5 ПДР України та вчинення правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про незаконність первинної зупинки транспортного засобу є безпідставними, оскільки спростовуються даними досліджених судом відеозаписів. Сам факт надходження повідомлення про можливе керування транспортним засобом у стані сп`яніння є достатньою підставою для реагування працівників поліції в межах покладених на них повноважень щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та запобігання правопорушенням. При цьому положення ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» не можуть тлумачитись формально та ізольовано від завдань поліції, визначених законом. Твердження сторони захисту про застосування доктрини «плодів отруєного дерева» є необґрунтованими, оскільки будь-яких істотних порушень закону при зупинці транспортного засобу та подальшому документуванні правопорушення не встановлено.
Щодо недопустимості доказів у зв`язку із перервою у відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, то апеляційний суд частково погоджується з даними твердженнями, що матеріали справи містять часовий проміжок між окремими фрагментами відеофіксації, однак сама по собі наявність такої перерви не свідчить про фальсифікацію доказів чи незаконність дій працівників поліції. При цьому в матеріалах справи наявний безперервний відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля, який фіксує загальний перебіг подій з моменту зупинки транспортного засобу. Хоча вказаний запис не містить звукового супроводу, він спростовує доводи сторони захисту про психологічний тиск чи активне переконання водія працівниками поліції відмовитися від проходження огляду, оскільки з нього вбачається, що протягом відповідного проміжку часу ОСОБА_1 переважно перебував осторонь працівників поліції, розмовляв по телефону, а спілкування між ним та поліцейськими носило короткочасний характер. Крім того, вже після поновлення запису з бодікамер ОСОБА_1 чітко та однозначно заявив про відмову від проходження огляду як на місці зупинки, так і в медичному закладі. 
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив, що відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки так діяти йому порадили знайомі. При цьому він допускав, що в організмі може міститись залишки алкоголю.
Сукупність зазначених доказів спростовує апеляційні доводи, що відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відбулася внаслідок незаконних дій працівників поліції.
Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості рапорту працівника поліції, то апеляційний суд вказує, що рапорт поліцейського є службовим документом, який містить відомості про обставини виявлення правопорушення та може бути джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. При цьому суд першої інстанції не поклав його в основу постанови як єдиний доказ винуватості, а оцінював у сукупності з іншими доказами, зокрема відеозаписами, протоколом, актом огляду та направленням до медичного закладу.
Формулювання суду про те, що заперечення сторони захисту розцінюються, як спосіб уникнення відповідальності, саме по собі не свідчить про перекладення тягаря доказування на особу чи про порушення ст.62 Конституції України, оскільки суд не виходив виключно з таких міркувань, а обґрунтував висновки належними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
За таких обставин, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не було встановлено порушень з боку працівників поліції, які б призвели до визнання доказів недопустимими.
Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Постанову Надвірнянського районного судуІвано-Франківської області від 14 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт