Справа № 420/2016/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійногофонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 091630025124 від 23.01.2026;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1983 та з 13.11.1985 по 01.06.1987; з 01.09.1987 по 01.09.1991 та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням зарахованого стажу навчання, починаючи з дати призначення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії управлінь Пенсійного фонду України є протиправними, в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ у Одеської області та листі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відсутнє посилання на невідповідність дипломів серії НОМЕР_1 від 05.07.1993 та диплому від 01.06.1987 серії НОМЕР_2 вимогам законодавства, окрім того неможливість отримання та не визнання довідок підписаних посадовими особами так званої «днр» не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на ОСОБА_1 , оскільки така обставина не пов`язана з його волею. Відповідно до диплому НОМЕР_2 від 01.06.1987 ОСОБА_1 в 1982 році поступив до Донецького гірничого технікуму ім Є.Т.Абакумова та в 1987 закінчив навчання з відзнакою, отримав кваліфікацію «гірничого техніка електромеханіка» відповідно до рішення Державної комісії від 01 червня 1987 року. Відповідно до диплому НОМЕР_1 від 05.07.1993 ОСОБА_1 в 1987 році поступив до Донецького політехнічного інституту та в 1993 закінчив навчання та отримав кваліфікацію «гірничого інженера - електромеханіка» відповідно до рішення Державної екзаменаційної комісії від 05 липня 1993 року. Крім того, у відповідності до військового квитка НОМЕР_3 з 13 листопада 1983 року по 12 листопада 1985 року ОСОБА_1 проходив військову службу. Враховуючи вищенаведене, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача навчання в Донецькому гірничому технікумі ім Є.Т.Абакумова, з 01.09.1982 по 13.11.1983 та з 13.11.1985 по 01.06.1987; в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1987 по 05.07.1993 є протиправною, оскільки вищевказані періоди підтверджуються записами у дипломі та трудовій книжці ОСОБА_1 . Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, приймаючи рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії № 091630025124 від 23.01.2026, діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат, що обумовило позивача звернутися до суду із відповідним позовом.
Ухвалою від 02.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
До суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому зазначено, що 23.01.2026 Головним управлінням винесено рішення №091630025124 про відмову у перерахунку пенсії в частині зарахування періоду навчання згідно довідки № 19.15/499 від 05.12.2025 у зв`язку з відсутністю законних підстав. За результатами розгляду документів доданих до заяви, довідка про навчання від 05.12.2025 № 19.15/499, яка видана Донецькою народною республікою, не врахована, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 з 01.12.2014 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч 3 ст 9 Закону “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” від 15.04.2014 р. № 1207-VII, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням прийнято рішення № 091630025124 від 23.01.2026 року про відмову у перерахунку пенсії в частині зарахування періоду навчання згідно довідки № 19.15/499 від 05.12.2025 у зв`язку з відсутністю підстав.
До суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив, в якому зазначено, що до страхового стажу заявника не враховано: періоди навчання з 01.09.1987 по 05.07.1993, згідно диплому від 05.07.1993 серії НОМЕР_1 , який перетинається із роботою; період навчання з 01.09.1982 по 01.06.1987 згідно диплому від 01.06.1987 серії НОМЕР_4 , який перетинається із військовою службою, у зв`язку з відсутністю в документах відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти. За результатами розгляду документів доданих до заяви, довідка про навчання від 05.12.2025 № 19.15/499, яка видана Донецькою народною республікою не врахована, оскільки, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 3 01.12.2014 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державною влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 Закону Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. № 1207-VII, є недійсним і не створює правових наслідків.
За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецьк, що підтверджується довідкою від 29.04.2022 № 2615-7001058560 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
10.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За результатами опрацювання вказаної заяви ОСОБА_1 з 14.06.2025 призначено пенсію за віком у розмірі 7930,03 грн., проте 12.07.2025 року інформація щодо розміру пенсії змінилась та значиться - 6991,38 грн.
17.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо розміру пенсії.
Листом від 11.09.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надано відповідь та повідомлено, що при перевірці справи Головним управлінням встановлено, що до загального страхового стажу безпідставно враховані періоди навчання з 01.09.1987 по 05.07.1993 (6 років) згідно з наданим дипломом серії НОМЕР_1 від 05.07.1993, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи (згідно з записами трудової книжки прослідковується період працевлаштування з 1991 року) та з 01.09.1982 по 01.06.1987 згідно з дипломом від 01.06.1987 серії НОМЕР_2 , який перетинається з проходженням військової служби. Отже, для врахування до страхового стажу вищевказаних періодів навчання, необхідно надати уточнюючі довідки про навчання на денній формі із зазначенням підстав видачі (номери наказів про зарахування/відрахування з навчання). Іншого нормами чинного законодавства непередбачено. Зважаючи на зазначене, Головним управлінням 18.07.2025 направлено лист до Головних управлінь Пенсійного фонду України у Житомирській та Дніпропетровській областях щодо перегляду рішення про призначення пенсії. 06.08.2025 (за узгодженням вищезазначених управлінь Пенсійного фонду України) пенсію перераховано з 14.06.2025. Після проведеного перерахунку розмір пенсії, обчисленої від страхового стажу 35 років 4 місяці 27 днів (коефіцієнт стажу 0,35333) та заробітку, врахованого за період з 01.07.2000 по 31.05.2025 (відповідно до даних персоніфікованого обліку, коефіцієнт заробітку 1,31414), з 14.06.2025 становить 6991,38 грн.
15.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, до якої додав архівну довідку ДНТУ від 05.12.2025 року.
23.01.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення № 091630025124, яким відмовлено у перерахунку пенсії в частині зарахування періоду навчання згідно довідки № 19.15/499 від 05.12.2025, у зв`язку з відсутністю законних підстав.
Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991№ 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(далі Закон №1058-IV).
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною третьою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 2.15 Інструкції № 162 в редакції станом на час навчання визначено, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах просування. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.
Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Отже, час навчання зараховується до стажу роботи. Навчальний заклад вносить до трудової книжки записи про час навчання на денних відділеннях. Підставою для таких записів є накази навчального закладу про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів. Час навчання підтверджується, зокрема дипломами, довідками, які містять відомості про періоди навчання.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.09.1982 по 01.06.1987 ОСОБА_1 навчався в Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова, що підтверджується копією диплому НОМЕР_2 від 01.06.1987 року.
В період з 01.09.1987 по 05.07.1993 ОСОБА_1 навчався в Донецькому політехнічному інституті, що підтверджується копією диплому НОМЕР_1 від 05.07.1993 року.
Також, в період навчання з 13 листопада 1983 року по 12 листопада 1985 року проходив військову службу, що підтверджується записами у військовому квитку № НОМЕР_5 .
Крім того, в трудовій книжці НОМЕР_6 містяться записи про проходження ОСОБА_1 виробничої практики з 07.06.1986 року по 04.07.1986 року, з 05.01.1987 року по 03.04.1987 року.
При цьому, суд зауважує, що вказані документи надавались позивачем із заявою про призначення пенсії, а відтак, пенсійний орган достеменно міг встановити обставини навчання позивача в період з 01.09.1982 року по 12.11.1983 року, а також з 13.11.1985 року по 01.06.1987 року у Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова (без урахування періоду військової служби), а також в період з 01.09.1987 року по 05.07.1993 року в Донецькому політехнічному інституті.
Крім того, звертаючись до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 надано довідки № 19.15/499 від 05.12.2025, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.1987 року зарахований студентом 1 курса денного навчання Донецького політехнічного інституту (наказ № 1956-03 від 05.08.1987 р.). З 1.09.1991 р. переведений на 5 курс заочного факультету (наказ № 815-04 від 15.08.1991 р.). 05.07.1993 р. був відрахований у зв`язку з закінченням навчання та присвоєнням кваліфікації гірничого інженера-електромеханіка (наказ № 534-04 від 05.07.1993). 
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 091630025124 від 23.01.2026 року відмовлено у перерахунку пенсії в частині зарахування періоду навчання згідно довідки № 19.15/499 від 05.12.2025, у зв`язку з відсутністю законних підстав. Пенсійний орган зазначив, що довідка про навчання від 05.12.2025 № 19.15/499, яка видана Донецькою народною республікою не врахована, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 3 01.12.2014 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державною влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. № 1207-VII, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.
Разом з тим Верховний Суд в постанові від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17 (№К/9901/17459/18) зазначив, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 31 березня 2021 року по справі № 0440/6809/18 (№К/9901/22227/19).
Таким чином, відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірні довідки підписані посадовими особами підприємств окупаційної влади, є безпідставними, а тому неврахування довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №234/3038/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 360/1628/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 235/2773/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 28 серпня 2018 року по справі № 175/4336/16-а(2/175/97/16) (№ К/9901/20538/18) вказав, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих) підстав.
За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 091630025124 від 23.01.2026, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1983 та з 13.11.1985 по 01.06.1987; з 01.09.1987 по 01.09.1991 та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням зарахованого стажу навчання, починаючи з дати призначення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовлює документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на момент звернення із заявою мав відповідний страховий стаж роботи, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пенсійним органом такого стажу, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.01.2026 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
При цьому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про перерахунок пенсії.
Аналогічні висновки щодо визначення органу, який має розглянути заяву викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23, від 07 травня 2024 року справа №460/38580/22.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1064,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, адреса: вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76000) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 091630025124 від 23.01.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2026 року, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 13.11.1983 та з 13.11.1985 по 01.06.1987; з 01.09.1987 по 01.09.1991, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні, дев`яносто шість копійок). 
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.