ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 квітня 2026 року 	Справа № 160/31773/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Кропової К.В.

за участю:
позивача: ОСОБА_1 ; 
від відповідача: не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірною та скасування постанови,

Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:
визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №79431312 від 24.10.2025 Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В обґрунтування позовних вимог позивач указує, що постанова відповідача від 24.10.2025 про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем з примусового виконання постанови ЕНА №5789224 від 23.09.2025 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Водночас, постанова ЕНА №5789224 від 23.09.2025 оскаржена позивачем до Соборного районного суду м. Дніпра, який 01.10.2025 постановив ухвалу про відкриття провадження у справі №201/12126/25. Станом на час звернення до суду позивач рішення у справі №201/12126/25 не отримував і воно відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. си.307, 308 КУпАП України, тобто, обов`язку сплатити штраф не пізніше, ніж через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Як вбачається, стягувач не повідомив виконавчу службу про оскарження своєї постанови.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/31773/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме для сплати судового збору, а також для надання до суду додатків до позовної заяви для відповідача.
Ухвалою суду від 01.12.2025 позовна заява ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірною та скасування постанови повернута позивачеві.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 зазначену ухвалу про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
20.02.2026 адміністративна справа №160/31773/25 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. 
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №160/31773/25 передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду від 25.02.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву (у разі наявності заперечень).
Згідно з довідками про доставку електронного листа ухвала про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався і не повідомив поважності причин його неподання, тому з огляду на положення ч.6 ст.162 КАС України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.
09.03.2026 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить суд:
стягнути з відповідача завдану позивачеві матеріальну шкоду в сумі 1122 грн (стягнення штрафу в сумі 1020 грн та виконавчого збору в сумі 102 грн).
У заяві позивач зазначає, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №201/12126/25 визнано протиправною та скасовано постанову ЕНА №5789224 від 23 вересня 2025 року, винесену інспектором 1-го взводу 3-ої роти 3-го батальйону УПП в Дніпропетровській області, капралом поліції Машуковою Ліаною Олексіївною. На думку позивача, це є додатковим доказом порушення відповідачем ст.ст. 307, 308 КУпАП України. Таким чином, позивач указує, що протиправними діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 1122,00 грн.
17.03.2026 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить суд:
стягнути з відповідача завдану позивачеві матеріальну шкоду в сумі 1431,00 грн (стягнення штрафу в сумі 1020 грн, виконавчий збір в сумі 102 грн, мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 269 грн, 48 грн за лист та 40 грн за поштові послуги, про які позивач заявив у судовому засіданні);
визнати бездіяльність відповідача по відношенню до заяви від 06 листопада 2025 року протиправною, та зобов`язати її розглянути;
відсутність у постанові від 25.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №79431312 загальної суми мінімальних витрат в розмірі 269 грн визнати протиправною.
У заяві позивач указує, що протиправними діями відповідача, згідно з його постановою від 25.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №79431312 позивачеві було завдано матеріальну шкоду на суму 1122 грн. Згідно з постановою відповідача від 24.10.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, для позивача загальна сума мінімальних витрат встановлена в розмірі 269 грн, але вона не зазначена в постанові виконавчого провадження.
Ухвалою суду витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №79431312.
Відповідачем витребуваних судом документів надано не було.
Згідно з ч.9 ст.80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмову у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.
З огляду на ненадання відповідачем витребуваних судом документів, а також, враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Ухвалою суду від 25.02.2026 призначено розгляд справи на 16 березня 2026 року на 15:00 год.
16.03.2026 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Кучугурної Н.В. на лікарняному.
Про дату, час і місце наступного судового засідання (15.04.2026 о 16:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
15.04.2026 розгляд справи не відбувся через оголошений сигнал повітряної тривоги у м. Дніпрі та Дніпропетровській області.
Про дату, час і місце наступного судового засідання (20.04.2026 о 13:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
Ухвалою від 20.04.2026 суд продовжив строк розгляду адміністративної справи.
У судове засідання 20.04.2026 з`явився позивач, представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву і просив суд її задовольнити.
У судовому засіданні 27.04.2026 суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення позивача, розглянувши справу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

24.10.2025 старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у мсті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняком Максимом Сергійовичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №79431312.
Постанова винесена з примусового виконання постанови №ЕНА 5789224, виданої 23.09.2025 Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області, про стягнення штрафу в сумі 1020,00 грн. Стягувач: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Боржник: ОСОБА_1 .
У цій постанові державний виконавець зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 102,00 грн.
Позивач, який є боржником у наведеному виконавчому провадженні, вважає протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Крім цього, суд установив, що 24.10.2025 державний виконавець виніс постанову у ВП №79431312 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначив для боржника загальну суму мінімальних витрат 269,00 грн.
25.11.2025 державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №79431312 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із тим, що вимоги виконавчого листа фактично виконані.
До матеріалів справи надана платіжна інструкція від 24.11.2025 №65436 про списання з рахунку позивача 1391,00 грн у вказаному виконавчому провадженні.
Водночас, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №201/12126/25 визнано протиправною та скасовано постанову ЕНА №5789224 від 23.09.2025, винесену Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області.
Позивач вважає, що сума списаних коштів у розмірі 1391,00 грн, з яких 1020,00 - грн сума стягнутого штрафу, 102,00 грн – сума виконавчого збору, 269,00 грн – мінімальні витрати виконавчого провадження, є сумою завданої йому матеріальної шкоди, яку позивач просить суд стягнути із відповідача.
А відсутність у постанові від 25.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №79431312 загальної суми мінімальних витрат в розмірі 269 грн позивач вважає протиправною.
Також, 06.11.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій вказав про таке.
24 жовтня 2025 року відкрито виконавче провадження №79431312 про стягнення штрафу. Ця дія є протиправною, оскільки постанова ЕНА №5789224 від 23.09.2025 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про накладення штрафу була оскаржена позивачем в суді. Ухвалою Соборного райсуду м. Дніпра від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження №2-а/201/111/2025 в адміністративній справі №201/12126/25. Позивач просив привести дії госвиконавця у відповідність до вимог діючого законодавства, зокрема до вимог ст.307, 308 КУпАП України.
Позивач указує, що відповідь на вказану заяву йому надана не була, тому він просить суд визнати бездіяльність по відношенню до заяви від 06.11.2025 протиправною, та зобов`язати її розглянути.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Під виконавчим провадженням як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), в контексті статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII в редакції на час спірних відносин), розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пункту 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пункт перший частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII указує, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону).
Статтею 4 Закону №1404-VIII визначені вимоги до виконавчого документа.
Так, відповідно до частини першої статті 4 цього Закону У виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Згідно із ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Частиною першою та другою статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
За загальними правилами, відповідно до частини першої статті 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно зі статтями 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу набирає законної сили після її вручення особі. Оскарження особою постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупиняє її примусове виконання до розгляду відповідної скарги, що покликано забезпечити визначеність сторін у правовідносинах, що склалися між сторонами. У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу вона підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, встановленого для добровільної сплати штрафу порушником, - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
Так, позивач у позові зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №ЕНА 5789224, видана 23.09.2025 Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області, є протиправною з огляду на те, що постанову №ЕНА 5789224 позивач оскаржив до Соборного районного суду м. Дніпра. Таким чином, позивач вважає, що обов`язок сплатити штраф у нього виникає не пізніше, ніж через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
Частиною першою статті 26 Закону № 1404, передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частиною першою статті 28 Закону № 1404 визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що державний виконавець у визначений частиною 5 статті 26 Закону № 1404 строк приймає до примусового виконання виконавчий документ (відкриває виконавче провадження), який містить відомості про набрання ним законної сили.
При цьому обов`язку перевірки державним виконавцем відомостей про набрання виконавчим документом законної сили Закон № 1404 не містить.
Судом для вирішення спору враховано висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 14.03.2024 у справі №591/4234/23, про те, що органи ДВС в силу Закону №1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку.
Отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.
Суд установив, що станом на час винесення оскаржуваної у цій справі постанови про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було передбачених частиною 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, так як постанова стягувача відповідала вимогам до виконавчого документа, встановленим ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що оскаржувана у цій справі постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем відповідно до вимог чинного законодавства, відповідно, підстави для її скасування відсутні.
Таким чином, позовна заява в частині позовних вимог про визнання неправомірною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №79431312 від 24.10.2025 задоволенню не підлягає. 
Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є фактично такою, що відпала.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
При цьому, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджений «Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», положення якого встановлюють порядок взаємодії державних органів (казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету).
У цьому випадку сплачений позивачем виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не є майновою шкодою позивача та такі кошти мають бути повернуті позивачу у порядку визначеному законодавством України.
Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення з відповідача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Під час розгляду позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 1020,00 грн сплаченого штрафу, які позивач вважає завданою йому матеріальною шкодою, суд установив, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №201/12126/25 визнано протиправною та скасовано постанову ЕНА №5789224 від 23.09.2025, винесену Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області, з примусового виконання якої було відкрито виконавче провадження ВП №79431312.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21. У ній зазначено, що суд може стягнути на користь платника сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала. У разі скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, що утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.
Таким чином, позовна заява в частині позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 1020,00 грн (сплачений позивачем штраф за скасованою постановою) задоволенню не підлягає.
Крім цього, позивач вважає відсутність у постанові від 25.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №79431312 загальної суми мінімальних витрат в розмірі 269 грн протиправною.
Так, як зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Суд установив, що постанова від 25.11.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП №79431312 не містить відомостей про розмір мінімальних витрат.
Поряд із цим, відповідно до п.22 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом від 02.04.2012 №512/5 Міністерства юстиції України, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
Враховуючи наведену вище норму, суд зазначає, що інформація про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не зазначається у постанові про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відсутності у постанові від 25.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №79431312 загальної суми мінімальних витрат в розмірі 269 грн.
Розглядаючи заявлені позивачем позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача по відношенню до заяви від 06 листопада 2025 року протиправною, та зобов`язати її розглянути, суд зазначає таке.
Як уже встановив суд, 06.11.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій вказав про таке.
24 жовтня 2025 року відкрито виконавче провадження №79431312 про стягнення штрафу. Ця дія є протиправною, оскільки постанова ЕНА №5789224 від 23.09.2025 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про накладення штрафу була оскаржена позивачем в суді. Ухвалою Соборного райсуду м. Дніпра від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження №2-а/201/111/2025 в адміністративній справі №201/12126/25. Позивач просив привести дії госвиконавця у відповідність до вимог діючого законодавства, зокрема до вимог ст.307, 308 КУпАП України.
Суд зазначає, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян». Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. 
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст.4 Закону України «Про звернення громадян»).
Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Суд установив, що заява позивача від 06.11.2025 була отримана відповідачем 06.11.2026 (а.с.9 зворот).
Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів розгляду заяви, поданої позивачем. 
Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд зазначає про наявність зі сторони відповідача протиправної бездіяльності, яка полягає у не розгляді відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» заяви від 06.11.2025.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача від 06.11.2025 та зобов`язання відповідача розглянути заяву у порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовна заява є такою, що підлягає задоволенню частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірною та скасування постанови задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 06.11.2025.
Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2025 у порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».
В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовити.
Згідно з ч.6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Відповідно до ч.1 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
З огляду на положення ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Позивач: ОСОБА_1 .
Відповідач: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Рішення складено 27.04.2026. 
Суддя Н.В. Кучугурна