ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2026 Справа № 914/943/26 

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу
за позовом: Приватного підприємства «ЕФЕКТ»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВЕСТ РЕЙ ПЛЮС»
про: стягнення 61 532,14 грн.
без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ
27.03.2026 р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «ЕФЕКТ» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВЕСТ РЕЙ ПЛЮС» про стягнення 61 532,14 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.
Дана ухвала суду була надіслана позивачу в його електронний кабінет, про отримання котрої матеріали справи містять відповідну довідку, підписану відповідальним працівником.
Відповідачу ухвала суду надіслана на адресу місцезнаходження, яку зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Вказана кореспонденція, направлена на адресу відповідача, була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
За змістом ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, враховуючи, що ухвала суду була направлена відповідачу на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження останнього, матеріали справи не містять доказів повідомлення іншої адреси перебування відповідача, з огляду на приписи ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що вищевказаний процесуальний документ по справі вважається таким, що був вручений відповідачу.
Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.
Таким чином, судом було вчинено всі можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.
Крім того, із 18.10.2023р. введено в дію Закон України № 3200-IX від 29.06.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами». Наведеним Законом внесено відповідні зміни до Господарського процесуального кодексу України.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Отже, чинна редакція Господарського процесуального кодексу України зобов`язує юридичних осіб/адвокатів та рекомендує іншим особам зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку та встановлює наслідки невиконання таких вимог-фактичне повернення/не врахування поданих учасниками (що не зареєстрували електронний кабінет в ЄСІТС) заяв по суті спору.
Суть спору та правова позиція учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що на виконання умов укладеного договору з виготовлення та монтажу рекламного освітлення було здійснено перерахування коштів авансового платежу, проте відповідач не приступив до виконання робіт в обумовлені терміни. На вимогу позивача авансовий платіж не було повернуто, що стало підставою подання позову, в якому позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого авансового платежу в розмірі 53 600,00 грн., штраф у розмірі 6 700,00 грн, інфляційні витрати - 914,95 грн та 3% річних - 317,19 грн.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.03.2026р.
За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:
10 листопада 2025 року між ПП «ЕФЕКТ», (надалі - «Замовник», «Позивач» ) та ТзОВ «ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВЕСТ РЕЙ ПЛЮС» (надалі - «Виконавець», «Відповідач») було погоджено умови Договору від 10.11.2025 року №10/11-01 (надалі - «Договір») на виготовлення та монтаж рекламного освітлення Виконавцем за завданням Замовника.
Згідно з п.3.1. Договору, загальна сума, що підлягає сплаті Замовником за виконані роботи становить 67 000,00 грн.
Відповідно до п. 3.2. даного Договору, Позивач здійснив оплату авансу у розмірі 80% від суми Договору, що становить 53 600,00 грн.
Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією № 4243 від 26.11.2025 року.
Згідно з п.2.1.2. Договору, Виконавець зобов`язується здійснити виготовлення та монтаж освітлення в термін 35 робочих днів з моменту надходження від Замовника грошових коштів у вигляді попередньої оплати відповідно до умов п.3.2 Договору. 
Строк виконання робіт становив до 14 січня 2026 року включно, проте, станом на день подання позову до суду, Виконавець не приступив до виконання робіт.
Позивач звертався до відповідача з листами №11 від 13.01.2026 та №13/02-26 від 13.02.2026р. з претензіями щодо необхідності виконання робіт, а також з вимогами про повернення суми сплаченого авансу та сплати штрафних санкцій. Проте відповідач на відповідні звернення не відреагував.
На доданому до позовної заяви примірнику договору, укладеного між позивачем та відповідачем, відсутній підпис і печатка Замовника.
Разом з тим, волевиявлення Сторін підтверджується: 1) наявністю підпису та печатки зі сторони Виконавця. 2) рахунком на оплату № 10/11-0062 від 10 листопада 2025 р. 3) платіжною інструкцією № 4243 від 26.11.2025 року.
Згідно з п.5.7. Договору, Виконавець несе відповідальність за порушення строку виконання робіт, передбаченого п. 2.1.2. Договору, на понад 10 календарних днів у вигляді штрафу 10% від суми Договору.
Відповідно до п. 5.8. Договору, у разі прострочення Виконавцем строків виготовлення та монтажу освітлення понад 30 календарних днів, Замовник має право вимагати повернення сплачених коштів за невиконані роботи.
Позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого авансового платежу в розмірі 53 600,00 грн., штраф у розмірі 6 700,00 грн, інфляційні витрати - 914,95 грн та 3% річних - 317,19 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 218 ЦК України, закон не пов`язує недійсність правочину з недотриманням установленої для нього обов`язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін.
Водночас, укладеність договору пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних його умов (частина перша статті 638 ЦК України). Належним підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо визначених у договорі умов є, зокрема, їх підписи.
За приписами ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Фактичне виконання позивачем умов договору, а саме здійснення повної попередньої оплати згідно з виставленим рахунком, є підтвердженням його волевиявлення на вступ у договірні відносини та прийняття умов договору.
З огляду на викладене, презумпція відсутності волевиявлення позивача через відсутність його підпису на паперовому примірнику договору повністю спростовується вищевказаними письмовими доказами (рахунком та платіжною інструкцією).
Відповідно до положень статей 638, 642 ЦК України та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у cправі № 204/8017/17, договір слід вважати укладеним, оскільки сторони вчинили дії, що свідчать про досягнення згоди з усіх істотних умов та спрямовані на настання реальних правових наслідків.
Так, фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині повернення попередньої оплати за невиконані підрядні роботи.
Позивач стверджує, що відповідачем були порушені умови Договору в частині виконання робіт.
Суд погоджується з цими твердженнями Позивача з огляду на наступне.
Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду підрядник зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Підряд передбачає виконання певної роботи підрядником на свій ризик з переданням її результату замовнику (створеної, відремонтованої речі), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, що оформляється актом прийняття передачі виконаних робіт, на підставі яких здійснюється виплата винагороди.
Тобто, за договорами підряду оплачується не процес праці, а його конкретний (кінцевий) результат, що визначається після закінчення роботи й оформляється актом прийняття-передачі виконаних робіт, на підставі яких і здійснюється виплата винагороди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
У відповідності з ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Отже, нормами статті 849 ЦК України передбачено можливість односторонньої відмови замовника від договору у разі, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказів виконання зазначеного обов`язку (доказів початку виконання робіт) відповідачем не надано. Також, не надано доказів виконання робіт, зокрема, на суму попередньої оплати. Матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчать про початок виконання робіт за Договором: фото та/або відео матеріали, чеки/накладні, тощо на закупівлю необхідних матеріалів для виконання робіт, доказів залучення обладнання/устаткування для виконання робіт на відповідному об`єкті за Договором, тощо). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив свій обов`язок вчасно приступити до виконання робіт за Договором.
Суд дійшов висновку, що вибраний позивачем спосіб захисту його порушених прав є ефективним та призводить до захисту його порушених прав і охоронюваних законом інтересів.
Встановлення судом факту невиконання робіт за Договором є підставою для повернення відповідачем суми попередньої оплати в розмірі 53 600,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Доказів перерахування суми попередньої оплати у строк встановлений договором, матеріали справи не містять. Таким чином, боржник (відповідач) є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд зазначає, що правовідносини в яких у зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням. Тому, відповідно на нього можуть нараховуватися 3% річних та інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат.
З огляду на вимоги статей 79, 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України, господарський суд у вирішенні спору має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.
Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат здійснені арифметично правильно та відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, позовні вимоги в цій частині (про стягнення 3% в сумі 317,19 грн та інфляційних витрат у розмірі 914,95 грн) є законними та обґрунтованими.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Доказів дотримання вказаного строку на початок виконання робіт, відповідачем не подано, тому позивач правомірно нарахував штраф у розмірі 6 700,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.
Заперечень проти доводів та розрахунків позивача, доказів проведення розрахунку за заявленим позовом, відповідачем у справу не подано. Строк виконання зобов`язання по поверненню авансу, щодо якого позивач не отримав виконання робіт по виготовленню та монтажу рекламного освітлення, на час розгляду справи є таким, що настав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України слідує, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо розподілу судових витрат.
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №439 від 12.03.2026р. на суму 2 662, 40 грн.
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись 13, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ВЕСТ РЕЙ ПЛЮС» (місцезнаходження: 79040, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 367 А; ідентифікаційний код - 45277873) на користь Приватного підприємства «ЕФЕКТ» (місцезнаходження: 45233, Україна, Луцький р-н, Волинська обл., селище Цумань, вулиця Незалежності, будинок 124; ідентифікаційний код - 30887436) суму сплаченого авансового платежу в розмірі 53 600,00 грн., штраф у розмірі 
6 700,00 грн, інфляційні витрати - 914,95 грн та 3% річних - 317,19 грн. та 2 622,40 грн. судового збору.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.