УХВАЛА
Іменем України

04 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 686/26373/25
провадження № 61-4976ск26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
15 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна особі Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (далі - ГУДКС України у Хмельницькій області) про відшкодування моральної шкоди.
Позовну заяву мотивував тим, що судове рішення у справі № 686/25511/20 не виконане, що завдає йому моральну шкоду. Порушено його право на судовий захист. Право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме частини першої статті 23, статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 55, 56, 129-1 Конституції України.
Тому позивач просив стягнути з відповідача 50 000 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовив.
Рішення суду мотивував тим, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди будь-якими діями та бездіяльністю ГУДКС України у Хмельницькій області, не обґрунтував розмір моральної шкоди, а також відсутній причинний зв`язок між шкодою та діями відповідача.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
Хмельницький апеляційний суд постановою від 09 березня 2026 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 03 серпня 2022 року до 08 вересня 2025 року, скасував.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 03 серпня 2022 року до 01 вересня 2025 року, закрив.
Позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 02 вересня 2025 року до 08 вересня 2025 року, залишив без розгляду.
У решті рішення суду залишив без змін.
Постанову мотивував тим, що у цій справі позивач просив відшкодувати моральну шкоду, завдану за увесь період з часу невиконання судового рішення у справі № 686/25511/20 (з часу ухвалення Верховним Судом судового рішення 03 серпня 2022 року), хоча відшкодування моральної шкоди за період з 03 серпня 2022 року до 01 вересня 2025 року було предметом судового розгляду у справах № 686/27165/24, № 686/15941/25, № 686/20004/25, № 686/22953/25, № 686/24747/25, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що зміна позивачем розміру стягнення, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів. 
Зазначив, що позивач просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну за період з 02 вересня 2025 року до 08 вересня 2025 року (дата подання позову у справі № 686/25487/25), хоча такі вимоги були предметом розгляду у справі № 686/25487/25, рішення в якій не набрало законної сили, а тому позов у цій частині потрібно залишити без розгляду. 
Вважав, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення у справі № 686/25511/20 у період з 09 вересня 2025 року до 15 вересня 2025 року, а також доказів на підтвердження розміру шкоди.
Узагальнені доводи касаційної скарги
09 квітня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою та просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Підставою касаційного оскарження зазначив пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висловлених у постановах Верховного Суду: від 16 березня 2026 року у справі № 461/2147/25, від 21 вересня 2018 року у справі № 826/7371/15, від 04 вересня 2020 року у справі № 640/5757/19 та від 29 квітня 2021 року у справі № 826/13511/17.
Процесуальні передумови вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Дослідивши матеріали касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм права, на що послався заявник.
Встановлені судами обставини
Рішенням від 04 лютого 2021 року у цивільній справі № 686/25511/20 Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди відмовив.
Постановою від 10 серпня 2021 року Хмельницький апеляційний суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року змінив та виклав його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті рішення залишив без змін.
Постановою від 03 серпня 2022 року Верховний Суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення. Позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.
На виконання постанови у справі № 686/25511/20 виданий виконавчий лист.
03 березня 2025 року ГУДКС України у Хмельницькій області отримало заяву ОСОБА_1 про виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 03 березня 2025 року, у справі № 686/25511/20 щодо стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.
ГУДКС України у Хмельницькій області на виконання пункту 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 листом від 04 березня 2025 року № 04-20-10/1480 надіслало за належністю виконавчий лист у справі № 686/25511/20 для виконання до Державної казначейської служби України.
Судове рішення не виконано у зв`язку з недостатнім обсягом фінансування.
Позиція Верховного Суду
Щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 03 серпня 2022 року до 01 вересня 2025 року
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 зазначала, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір» (у цій постанові ЦПК України у редакції до грудня 2017 року).
У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду вказує, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Суд апеляційної інстанції встановив, що у справі № 686/27165/24 у жовтні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду позов до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20.
Рішенням від 11 грудня 2024 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в позові відмовив. Рішення набрало законної сили 14 січня 2025 року.
У справі № 686/15941/25 04 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду позов до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій областіпро відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20.
Рішенням від 04 листопада 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в позові відмовив. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року залишив без змін. Ухвалою від 27 січня 2026 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою позивача.
У справі № 686/20004/25 14 липня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду позов до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій областіпро відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20.
Рішенням від 24 листопада 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в позові відмовив. Постановою від 05 лютого 2026 року Хмельницький апеляційний суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року залишив без змін.
У справі № 686/22953/25 13 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду позов до держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20.
Рішенням від 04 листопада 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в позові відмовив. Постановою від 23 грудня 2025 року Хмельницький апеляційний суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року залишив без змін. Ухвалою від 16 січня 2026 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 .
У справі № 686/24747/25 у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій областіпро відшкодування моральної шкоди, завданої йому невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20.
Рішенням від 07 листопаді 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в позові відмовив. Постановою від 18 лютого 2026 року Хмельницький апеляційний суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20 за період з 03 серпня 2022 року до 13 серпня 2025 року скасував і закрив провадження в цій частині позовних вимог. У решті залишив без змін.
У цій справі (№ 686/26373/25) ОСОБА_1 15 вересня 2025 року звернувся з позовом до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій області та просив стягнути з держави Україна на його користь 50 000 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20.
Зі змісту вимог і судових рішень у справах вбачається, що позивач не зазначав конкретний період часу, коли йому була заподіяна моральна шкода.
Враховуючи те, що у справі, яка переглядається, позивач просить стягнути моральну шкоду за увесь період з часу невиконання судового рішення у справі № 686/25511/20 (з часу ухвалення Верховним Судом судового рішення 03 серпня 2022 року), хоча відшкодування моральної шкоди за період з 03 серпня 2022 року до 01 вересня 2025 року було предметом судового розгляду у справах № 686/27165/24, № 686/15941/25, № 686/20004/25, № 686/22953/25, № 686/24747/25, апеляційний суд вважав, що наявні підстави для закриття провадження у справі в указаній частині позовних вимог. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що зміна позивачем розміру стягнення за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягала задоволенню частково, рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням судового рішення у справі № 686/25511/20 за період з 03 серпня 2022 року до 01 вересня 2025 року, необхідно скасувати та закрити провадження у справі в частині цих позовних вимог.
Щодо залишення без розгляду позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 02 вересня 2025 року до 08 вересня 2025 року
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України).
Рішенням від 16 грудня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/25487/25 відмовив у позові ОСОБА_1 до держави Україна в особі ГУДКС України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання судового рішення у справі № 686/25511/20. Рішення не набрало законної сили, 23 лютого 2026 року позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Оскільки позивач у цій справі просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну за період з 02 вересня 2025 року до 08 вересня 2025 року (дата подання позову у справі № 686/25487/25), хоча такі вимоги були предметом розгляду у справі № 686/25487/25, рішення в якій не набрало законної сили, то апеляційний суд вважав, що позов у цій частині підлягає залишенню без розгляду.
Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 09 вересня 2025 по 15 вересня 2025 року 
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Згідно з частинами першою, третьою і п`ятою та пунктом 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частина перша статті 1174 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
За частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
Місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вважав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення у справі № 686/25511/20 у період з 09 вересня 2025 року до 15 вересня 2025 року, а також докази на підтвердження розміру шкоди.
Подібні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) та Верховний Суд у постановах від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18, (провадження №61-125св19), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21).
Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 березня 2026 року у справі № 461/2147/25, від 21 вересня 2018 року у справі № 826/7371/15, від 04 вересня 2020 року у справі № 640/5757/19 та від 29 квітня 2021 року у справі № 826/13511/17 є безпідставними, оскільки вони хоча і стосуються подібних правовідносин, проте зроблені за інших фактичних обставин, зокрема, за обставин, відповідно до яких встановлено порушення права позивача невиконанням судового рішення і причинний зв`язок цього зі шкодою. У цій справі позивач цього не довів.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого суду та суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявника з наданою судами оцінкою доказам на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди, проте, на підставі вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже висловив у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до таких висновків.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська