П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/759/24
Провадження № 22-ц/4815/833/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дяденчука Анатолія Івановича на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :
В провадженні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
Рішенням від 17.09.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти за Договором позики у розмірі 1 201 608 (один мільйон двісті одна тисяча шістсот вісім) гривень 30 копійок, що еквівалентно 29 095,90 доларів США станом на 11.11.2024, а також судові витрати у справі в розмірі 18 446,62 грн.
22.01.2026 відповідачі подали заяву про розстрочку виконання вказаного рішення суду. В обґрунтування заяви посилаються на те, що на даний час рішення частково виконане та фактично заборгованість складає 1 117 336,55 грн. Вони не уникають відповідальності та сплати боргу, однак скрутне матеріальне становище ускладнює виконання рішення. Працює лише ОСОБА_2 та отримані доходи не дозволяють сплатити борг одним платежем, оскільки сума значна. Тому, просять розстрочити виконання рішення суду на 11 місяців та затвердити графік погашення боргу.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення суду - задоволено.
Розстрочено виконання рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17.09.2025 по справі №559/759/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики на 11 (одинадцять) місяців.
Затверджено наступний графік погашення боргу: 
-із лютого 2026 року до листопада 2026 року включно - щомісячно по 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, 
-в грудні 2026 року – 117193 (сто сімнадцять тисяч сто дев`яносто три) гривні 70 копійок.

Не погоджуючись із ухвалою суду,  ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Дяденчука А.І. оскаржила її в апеляційному порядку.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала суду першої інстанції про розстрочення виконання рішення постановлена без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням вимог статті 435 ЦПК України та без належного врахування балансу інтересів сторін.
Апелянт зазначає, що суд не врахував складне матеріальне та стан здоров`я стягувача, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, потребує постійного лікування та несе значні витрати на медичне забезпечення, а також утримує непрацездатну матір пенсійного віку, яка має тяжкі захворювання серця. На думку апелянта, своєчасне отримання присуджених коштів має для неї життєво важливе значення.
Крім того, апелянт вказує, що суд неповно дослідив майновий стан боржників. Зокрема, один із боржників є єдиним власником та керівником товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-АГРОПЛЮС», яке має значні доходи, прибуток та активи, що, на думку скаржника, спростовує висновок про їх скрутне матеріальне становище та свідчить про відсутність виняткових обставин для розстрочення виконання рішення.
В апеляційній скарзі наголошується, що відповідно до статті 435 ЦПК України та статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» розстрочення виконання рішення допускається лише за наявності обставин, які істотно ускладнюють або роблять неможливим його виконання, а матеріальний стан боржника сам по собі не є безумовною підставою для надання такої пільги. Суд першої інстанції, на переконання апелянта, не встановив наявності виняткових обставин та не забезпечив належного балансу між інтересами стягувача і боржників.
Також скаржник зазначає, що посилання боржників на воєнний стан та значний розмір боргу не можуть вважатися достатніми підставами для розстрочення виконання рішення, оскільки воєнний стан є загальновідомою обставиною, а розмір заборгованості є наслідком добровільно прийнятих ними зобов`язань.
Окремо апелянт вказує на порушення процесуальних прав, оскільки не була належним чином повідомлена про розгляд заяви про розстрочення виконання рішення, що позбавило її можливості подати заперечення та докази щодо свого матеріального становища і стану здоров`я. У зв`язку з цим заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів та їх прийняття апеляційним судом.
З огляду на наведене апелянт просить скасувати ухвалу про розстрочення виконання рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви боржників.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про розстрочення виконання рішення суду – без змін.
Зазначає, що ухвала є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції правильно врахував обставини, які істотно ускладнюють одноразове виконання рішення, зокрема значний розмір заборгованості, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, статус багатодітної сім`ї, а також матеріальний стан. Вказує, що фактично працює лише один із боржників, а отримувані доходи не дають можливості погасити всю суму боргу одноразовим платежем.
Наголошує, що не ухиляється від виконання рішення суду та здійснює платежі відповідно до затвердженого графіка, у зв`язку з чим рішення вже частково виконано.
Заперечує доводи апелянта щодо необхідності негайного стягнення всієї суми боргу та зазначає, що отримання стягувачем щомісячних платежів у розмірі 100000 грн разом з іншими її доходами є достатнім для забезпечення її потреб.
Також вважає безпідставними посилання апелянта на наявність у боржника корпоративних прав та здійснення ним керівництва товариством, оскільки такі обставини самі по собі не спростовують наявності підстав для розстрочення виконання рішення.
Посилаючись на положення статті 435 ЦПК України та статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач зазначає, що питання розстрочення виконання рішення вирішується судом з урахуванням усіх обставин справи, а суд першої інстанції належним чином оцінив подані докази та дійшов правильного висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення.
У відповідності до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт стверджує про неналежне повідомлення судом про розгляд справи та просить врахувати докази долучені до апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
За змістом ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Згідно ч. 13 ст. 128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення стягувача про розгляд заяви про розстрочення виконання рішення у спосіб, передбачений статтею 128 ЦПК України. Зокрема, відсутні докази вручення судової повістки, визначені частиною восьмою статті 128 ЦПК України, з яких можливо було б встановити факт належного повідомлення стягувача про дату, час та місце судового засідання.
Саме по собі надсилання процесуальних документів на адресу електронної пошти представника не підтверджує належного повідомлення учасника справи в розумінні вимог статті 128 ЦПК України та не є доказом вручення судової повістки, передбаченим частиною восьмою зазначеної статті.
Крім того, в матеріалах справи відсутня письмова заява стягувача про здійснення судових викликів та повідомлень із використанням засобів мобільного зв`язку, наявність якої є обов`язковою умовою застосування порядку повідомлення, передбаченого частиною тринадцятою статті 128 ЦПК України. Тому наявні у справі довідки про доставку SMS-повідомлень не підтверджують належного повідомлення стягувача про розгляд справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо належного повідомлення учасника справи про розгляд заяви є обґрунтованими.
Враховуючи, що неподання долучених до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції було зумовлене обставинами, які об`єктивно не залежали від апелянта, колегія суддів приймає зазначені докази до розгляду відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України.

Згідност.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
За правилами ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення відповідачі посилалися на те, що на їхньому утриманні перебуває троє малолітніх дітей, дохід отримує лише ОСОБА_2 , а сума заборгованості є значною та не може бути сплачена одним платежем. Крім того, зазначали, що застосування заходів примусового виконання рішення може призвести до погіршення їх матеріального становища.

На підтвердження своїх вимог відповідачі надали копію посвідчення багатодітної сім`ї від 23 червня 2022 року № НОМЕР_1 ; свідоцтва про народження дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 ; квитанції до платіжної інструкції від 21.11.2025 на суму 10000 грн. (платник ОСОБА_2 ); від 24.11.2025 на суму 10291,28 грн. (платник ОСОБА_3 ); від 25.11.2025 на суму 300 грн. (платник ОСОБА_3 ); від 10.12.2025 на суму 5000 грн.(платник ОСОБА_2 ); від 30.12.2025 на суму 99000 грн.( ОСОБА_2 ); від 16.01.2026 на суму 100000 грн.( ОСОБА_2 ); платіжну інструкцію №545 від 06.12.2025 на суму 1822,80 грн. ( ОСОБА_2 ).
Згідно довідки приватного виконавця Капустіної Д.А. від 27.01.2026 №11306 в ході примусового виконання судового рішення за виконавчим листом, виданим 23.10.2025, з боржника ОСОБА_2 стягнуто 199 142,85 грн., а залишок складає 1 117 193,7 грн.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 2-1230/11 погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні апеляційної скарги, оскільки заявниками не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в сім`ї заявників виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення. Крім того, при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, ОСОБА_1 повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей.
Таким чином при розгляді клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід виходити з того, що особа, приймаючи на себе відповідні майнові зобов`язання, повинна враховувати власний майновий стан, розмір доходів та наявність обов`язку щодо утримання дітей.
Отже, наявність на утриманні дітей сама по собі не свідчить про існування виняткових обставин, які істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення.
Так само значний розмір заборгованості є наслідком добровільно прийнятих відповідачами зобов`язань та не може розцінюватися як виняткова обставина для розстрочення виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи договір позики був укладений у 09 вересня 2021 року, а повернення коштів мало відбутися до 01 грудня 2021 року. Однак ОСОБА_1 звернулася з позовом в березні 2024 року. Тобто відповідачі тривалий час належним чином не виконували зобов`язання чим спричинили виникнення спору та необхідність звернення до суду.
Слід врахувати і той факт, що відповідачі не надали достатніх доказів свого реального майнового стану (наявності рухомого та нерухомого майна, банківських вкладів, виписок за банківськими рахунками), стану здоров`я.

Водночас разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала докази на підтвердження того, що вона є особою з інвалідністю ІІІ групи та страждає серцеві захворювання, що потребують постійного медичного нагляду та безперервного лікування. Крім того, матеріалами апеляційної скарги, підтверджується що мати апелянта ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, незадовільний стан здоров`я.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначені обставини мають істотне значення для оцінки балансу інтересів сторін під час вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення, оскільки свідчать про наявність у стягувача об`єктивної потреби у своєчасному та повному отриманні присуджених судом коштів.

Посилання відповідачів на введення в Україні воєнного стану саме по собі не може бути достатньою підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки негативні наслідки, пов`язані з воєнним станом, однаковою мірою впливають як на боржників, так і на стягувача.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність виняткових обставин, які б перешкоджали належному виконанню боржником рішення суду, ускладнювали б його виконання або робили виконання неможливим.

Відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув заяву про розстрочення виконання рішення за відсутності належним чином повідомленого стягувача, внаслідок чого не дослідив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Прийнявши та оцінивши подані разом з апеляційною скаргою докази у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено наявності виняткових обставин, які б істотно ускладнювали або робили неможливим виконання рішення суду та могли бути підставою для його розстрочення в розумінні статті 435 ЦПК України.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З боржників на користь стягувача слід стягнути 532,48 грн судовго збору сплаченого за подання апеляційної скарги, по 266,24 грн судового збору з кожного боржника.
Керуючись ст.ст.141,376,381,382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дяденчука Анатолія Івановича задовольнити.
Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні заяви  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розстрочення виконання судового рішення у справі №559/759/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 266 грн. 24 коп.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 266 грн. 24 коп.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:          Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.