Справа № 683/1459/26
2-а/683/19/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої – судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В. 

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження справу №683/1459/26, 2-а/683/19/2026 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,
встановив:

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1  (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №6752 від 31 березня 2026 року, згідно якої її визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та закрити провадження у справі. 
Вважає вказану постанову протиправною. Зазначає, що вона є старостою Самчинецького старостинського округу. На підставі розпорядження №1/797 від 12 березня 2026 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та розпорядження Миролюбненської сільської ради №27-2026-р від 13 березня 2026 року вона увійшла до складу групи оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які зареєстровані на території Миролюбненської сільської ради. Окрім неї, до групи оповіщення входили також керуючий справами Миролюбненської сільської ради ОСОБА_2 , старший дільничний офіцер поліції ВП №1 ХРУП ОСОБА_3 та оператор групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 . В ході здійснення заходів щодо оповіщення ними було виявлено відсутність осіб за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, про що ними було складено відповідний акт та про результати оповіщення листом від 16 березня 2026 року повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Однак, 31 березня 2026 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме за те, що вона згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026 не належним чином здійснила оповіщення зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних, зокрема не здійснила направлення засобами поштового зв`язку повісток особам, які відсутні за місцем проживання під час оповіщення.
Позивачка вказує, що під час здійснення заходів оповіщення особи, яким слід було вручити повістки не були виявлені у місці їх реєстрації, про що було складено відповідні акти. При цьому, жодна норма чинного законодавства не покладає обов`язку на сільську раду надсилати повістки засобами поштового зв`язку особам, які відсутні за місцем проживання під час оповіщення, а лише покладає обов`язок вручити повістку під особистий підпис. Також закон не містить чіткого механізму розшуку органами місцевого самоврядування осіб для вручення їм відповідних повісток у разі їх відсутності за місцем проживання, затримання їх для подальшої доставки до територіальних центрів.
Тому, вказує, що жодних порушень чинного законодавства при здійсненні оповіщення нею допущено не було, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Крім того, просить врахувати, що у протоколі про адміністративне правопорушення некоректно зазначено дату розгляду справи, а також при розгляді справи не взято до уваги її письмові пояснення, які вона додавала до протоколу. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Цією ж ухвалою суду позивачці ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з даним позовом.
У визначений судом строк відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_2 відзив не подав, проте надав суду належним чином завірені копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_2 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання 15 травня 2026 року судової повістки, в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки представника не повідомив. 
Відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України при розгляді справ, зокрема, визначених статтею 286 цього Кодексу (справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції. 
За таких умов згідно з ч.4 ст.229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.
Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є старостою Самчинецького старостинського округу Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.
Розпорядженням сільського голови Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №65/2023-рк від 07 грудня 2023 року ОСОБА_1 призначено відповідальною особою за ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників. 
За розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12 березня 2026 року з метою уточнення облікових даних зобов`язано Миролюбненську сільську раду здійснити оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за списком, що додається), які перебувають на військовому обліку в Миролюбненській сільській раді, про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та забезпечити їх прибуття 14 березня 2026 року о 09 годині; про результати виконання розпорядження проінформувати до 16 березня 2026 року.
На виконання вказаного розпорядження №1/797 від 12 березня 2026 року головою Миролюбненської сільської ради видано розпорядження №27/2026-р від 13 березня 2026 року, яким, серед інших, залучено старосту Самчинецького старостинського округу ОСОБА_1 до виконання мобілізаційних завдань 13 березня 2016 року та у вихідні дні 14 березня 2026 року та 15 березня 2026 року. 
13 березня 2026 року групою оповіщення у складі: керуючого справами виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради  ОСОБА_5 , оператора групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , старости Самчинецького старостинського округу Ілларіонової О.В., за участі старшого дільничного офіцера поліції ВП №1 ХРУП ОСОБА_7 , були складені акти про відсутність осіб, зазначених у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026, за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання.
За результатами проведення заходів з оповіщення групою оповіщення було складено акт, у якому зазначено, що п`ятеро осіб зі списку військовозобов`язаних були відсутні за зареєстрованим місцем проживання, оскільки на момент оповіщення нікого не було вдома, а один військовозобов`язаний про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 був повідомлений по телефону. 
16 березня 2026 року за вих. №361/2026 керуючий справами виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради ОСОБА_2 повідомив ІНФОРМАЦІЯ_4 про результати оповіщення військовозобов`язаних групами оповіщення Миролюбненської сільської ради. 
17 березня 2026 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи – заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення, зі змісту якого слідує, що 17 березня 2026 року о 15 год. 30 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що посадова особа, староста ( АДРЕСА_1 ) Миролюбненської сільської ради ОСОБА_1 у період проведення мобілізації та протягом дії правового режиму воєнного стану, не виконала належним чином розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026 про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, чим порушила пункт 13 постанови КМУ №560 від 16.05.2024 (зі змінами), абзаци 6,14 частин 1 статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 4 частини 1 статті 16 та абзац 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про оборону України», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. Копію цього протоколу позивачка отримала особисто під підпис 17 березня 2026 року. 
17 березня 2026 року ОСОБА_1 подала до ІНФОРМАЦІЯ_3 свої письмові пояснення, у яких вказала, що з протоколом не згідна, оскільки розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026 виконано у повному обсязі та у встановлені строки. Зазначила, що заходи з виконання зазначеного розпорядження проводились спільно з представником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 та керуючим справами ОСОБА_10 . Процес виконання розпорядження, а також фактичне оповіщення та передачу документів були зафіксовані на технічний засіб (мобільний телефон) працівника сільської ради у зв`язку із відсутністю нагрудної камери у представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , який брав участь у заходах. Письмовий звіт, складені акти, підписані представниками групи оповіщення, а також доповідь про виконання розпорядження з відповідними відмітками подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 у день виконання – 13.03.2026, а також додатково 16.03.2026 за вих. №361/2026. Посилання у протоколі на пункт 13 постанови КМУ №560 від 16.05.2024 вважала безпідставним, оскільки зазначена норма визначає загальні обов`язки щодо сприяння у проведенні мобілізаційних заходів, але не встановлює відповідальності за кожен окремий випадок невручення повістки за умови належного вжиття заходів з оповіщення. Оскільки розпорядження нею було виконане, тому вказувала, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, та просила закрити провадження у справі. 
Однак, постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_11 №6752 від 31 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.
За цією постановою ОСОБА_1 ставиться у вину те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №229 від 17 березня 2026 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 17 березня 2026 року виявлено, що посадова особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , староста (с. Самчинці, с. Семиреньки Миролюбненська ОТГ), згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026, не належним чином здійснила оповіщення зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних, чим порушила абз. пункту 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024, абзац 4 п.47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, чим вчинила 
адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. 
У цій же постанові зазначено, що під час розгляду справи встановлено відсутність доказів належного виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026, не направлення засобами поштового зв`язку повісток особам, які відсутні за місцем проживання під час оповіщення. 
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивачка звернулась до суду з позовом про її скасування. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена приписами ст. 210-1 КУпАП.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Частиною 1 цієї статті визначено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зазначені норми є бланкетними і при їх застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку, законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та запровадження в Україні особливого періоду.
Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.
Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 у справі №560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя (частина 7 статті 1 Закону №2232-XII).
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Верховною Радою України від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено загальну мобілізацію.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оборону України», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують, зокрема, організацію та участь у здійсненні на відповідній території заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою, територіальною обороною та цивільним захистом; проведення мобілізації людських, транспортних та інших ресурсів в особливий період; здійснення інших повноважень у галузі оборонної роботи, передбачених законами.

Також, абзацом 11 статті 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що виконавчі органи сільських, селищних рад організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, техніки на збірні пункти та у військові частини, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності покладається на відповідних керівників.
Як слідує з частини 1 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Відповідно до частин 1-3 статті 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» староста затверджується у відповідному старостинському окрузі сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови, що вноситься за результатами громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), проведеного у межах відповідного старостинського округу. Староста працює на постійній основі в апараті відповідної ради та її виконавчого комітету, а в разі обрання членом цього виконавчого комітету - у виконавчому комітеті ради. Порядок організації роботи старости визначається цим Законом та іншими законами України, а також Положенням про старосту.
Згідно пункту 13 частини 5 вказаної вище статті староста здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та іншими законами України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є старостою Самчинецького старостинського округу Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.
Зі змісту постанови про адміністративне правопорушення №6752 від 31 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, вбачається, що їй у вину ставиться порушення пункту 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024, та абзацу 4 пункту 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, а саме неналежне здійснення оповіщення зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних та не направлення засобами поштового зв`язку повісток особам, які відсутні за місцем проживання під час оповіщення. 
Так, пунктом 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування:
- видають наказ керівника підприємства (установи, організації) про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання;
- організовують через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства (установи, організації) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис;
- здійснюють на підприємстві (в установі, організації) інформаційне забезпечення призову

резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації;
- повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства;
- забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від підприємства (установи, організації) до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або військових частин чи звільнення їх від виконання обов`язків з урахуванням часу, необхідного для прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та у разі потреби часу на зворотній шлях;
- невідкладно інформують відповідний районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про працівників, які відмовилися від отримання повісток, та працівників, які написали заяви про звільнення.
Отже, пункт 13 цього Порядку визначає обов`язки та порядок дій керівників підприємств, установ, організацій після отримання розпорядження відповідного керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Разом з тим, ОСОБА_1 є старостою Самчинецького старостинського округу та за своєю посадою не є керівником підприємства, установи чи організації, а тому вимоги пункту 13 вказаного Порядку на неї не поширюються. 
Крім того, зазначена норма визначає загальні обов`язки керівників підприємств, установ, організацій щодо сприяння у проведенні мобілізаційних заходів і не встановлює відповідальності за кожен окремий випадок невручення повістки за умови належного вжиття заходів з оповіщення. 
Щодо порушення ОСОБА_1 абзацу 4 пункту 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, то вказана норма передбачає, що у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних орган) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані, зокрема, 
письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 входила до складу групи оповіщення Миролюбненської сільської ради, яка відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/797 від 12.03.2026 здійснювала оповіщення військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем їх проживання на території Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, а не за місцем роботи. 
Тому, ОСОБА_1 не володіла та не могла володіти інформацією про перебування цих військовозобов`язаних у відпустці або у відрядженні, чи про їх тимчасову непрацездатність, в тому числі щодо видачі відповідних наказів роботодавцем щодо цих осіб. 
Вказане свідчить про безпідставне звинувачення ОСОБА_1 у неналежному виконанні як пункту 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, так і абзацу 4 пункту 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.
При цьому, суд констатує, що перелічені норми, порушення яких ставиться у вину ОСОБА_1 , не покладають обов`язку на сільську раду надсилати повістки засобами поштового зв`язку особам, які відсутні за місцем проживання під час оповіщення. 
Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2026 року,

копію якого під підпис отримала ОСОБА_1 , зазначено, що розгляд справи про притягнення її до адміністративної відповідальності відбудеться о 10 годині 15 березня 2026 року, що не відповідає вимогам статті 277-2 КУпАП щодо вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без участі позивачки.
Таким чином, судом встановлено, що розгляд справи відбувся за відсутності позивачки, яку при цьому не було належним чином сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 №05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а дійшов наступного висновку, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. 
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки при її постановленні уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 були допущенні істотні порушення норм процесуального та матеріального права. 
Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зазначає, що статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 статті 4 цього Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2026 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» становив 3328 грн.
Із позовної заяви вбачається, що предметом розгляду даної справи є правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення.
Отже, ставка судового збору у даному випадку за подачу позову становить 665,60 грн. 
Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, то на користь позивачки підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 665,60 грн. 
Керуючись ст.ст.77, 243-244, 268, 271, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову №6752 від 31 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. 

Текст рішення складено 01 червня 2026 року. 

Суддя: