ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/7553/25
Номер провадження 22-ц/818/1723/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів – Маміної О.В., Тичкової О.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року у складі судді Бородіної Н.М. по справі № 953/7553/25 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2025 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з останніх на свою користь суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням гарячої води до 01 січня 2022 року за період з 01 грудня 2016 року по 31 травня 2025 року у сумі 80 761,03 грн; абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року у розмірі 1029,00 грн, за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року у розмірі 2533,65 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будинків у м. Харкові. Відповідачі є споживачами послуг, що надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відкритий обліковий рахунок № НОМЕР_1 . Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг, що надаються позивачем, у відповідачів утворилась заборгованість яку і просив стягнути позивач.
21 серпня 2025 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що останні вважають позов необґрунтованим з наступних підстав. До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який засвідчено підписом та печаткою особи, повноваження якої на це не підтверджені відповідною довіреністю, наказом, статутом, тощо. Позовна заява та інші документи засвідчені особою, повноваження якого не підтверджені довіреністю (вказана довіреність не може підтверджувати повноваження представника, оскільки остання підписана керівником, повноваження якого не підтверджуються жодним документом, що долучений до заяви). З розрахунку, долученого до заяви неможливо зробити висновок із чого утворилась заборгованість, в зв`язку з якими зобов`язаннями та за який період. До позовної заяви не долучено витяг з ЄДРПОУ, інший документ, який підтверджує, що дана юридична особа на момент розгляду справи не є банкротом, зареєстровано за вищевказаною адресою та надає послуги. Крім того, у позовній заяві не обґрунтовано та не надано доказів того, що боржниками по вказаній нерухомості є саме відповідачі. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі є власниками вказаної нерухомості, у зв`язку з чим, стягнення заборгованості з останніх є незаконними, протиправними та необґрунтованими діями. Крім того, позивачем необґрунтовано законність та підстави нарахування на відповідача заборгованості, а саме: наявність договору між позивачем та відповідачем, погодження тарифу та повідомлення щодо змін розміру тарифу та інше. Не долучено до матеріалів справи й доказів того, що послуги надавались позивачем та реально споживались відповідачами. При нарахуванні сум до оплати, позивачем не враховано наявність пільг у відповідача, який є власником квартири та особового рахунку. Так, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, як учасник ліквідації та інвалід 2 групи, який відповідно має 50% знижку з плати за теплову енергію разом зі своєю дружиною. Вказані відомості неодноразово повідомлялись позивачу, що підтверджується фактом застосування таких пільг в минулому, починаючи з 2014 року. Також відповідачі у відзиві зазначили про незаконне залучення до справи неналежних відповідачів, які не є ані власниками квартири, ані споживачами теплової енергії. З вказаних підстав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просили суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідачі просили застосувати строк позовної давності до позовних вимог.
Також, у поданому до суду 21серпня 2025 року відповідачі, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , просили виключити зі складу відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що власником квартири є ОСОБА_1 , якому належить 100% права власності. Особовий рахунок в КП «Харківські теплові мережі також відкрито на ім`я ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не є власниками квартири та на даний час проживають за іншою адресою, жодних договорів з позивачем не підписували та жодних зобов`язань на себе не приймали. Таким чино, відсутня матеріальна норма, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають нести відповідальність перед позивачем.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням гарячої води до 01 січня 2022 року - за період березня 2017 року по 31 травня 2025 у сумі 76 464,53 грн; абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року у розмірі 1029,00 грн, за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року у розмірі 2533,65 грн.
У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. 
В апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та неповним дослідженням матеріалів справи.
Посилається на ті ж самі доводи, що були викладені у відзиві на позовну заяву.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідачів зі сплати послуг з централізованого опалення, при цьому, на вимогу відповідача, застосувавши строки позовної давності. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою КП «Харківські теплові мережі» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мацно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 440776602 від 25 серпня 2025 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 09 серпня 2004 року є ОСОБА_1 .
Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість відповідачів за період з 01 грудня 2016 року по 31 травня 2025 року з постачання теплової енергії становить 80761,03 грн, а заборгованість за послугу з постачання гарячої води 0 грн.
Згідно актів про підключення та відключення споживача до опалення, вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , обладнаний централізованим опаленням та кожного року позивач підключає та відключає будинок за наслідками опалювального періоду .
Відповідно до відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії, по послузі з постачання гарячої води, складеною по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року становить 1029,00 грн.
Відповідно до відомості про нарахування та оплату за обслуговування ВБС теплопостачання та обслуговування ВБС постачання гарячої води, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по спліті за обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року становить 2536,65 грн.
В розрахунках заборгованості зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачам послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачами оплати.
Як на підставу позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення відповідачі належним чином не виконують, тому наявні підстави для стягнення з них суми заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.
З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідачів виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Встановивши, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з урахуванням строків позовної давності, про застосування яких було зазначено відповідачем.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.
Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що з огляду на вищевикладене стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах позовної давності з березня 2017 року по 31 травня 2025 року.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 травня 2026 року 

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова