КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 755/10045/23
провадження номер № 22-ц/824/1545/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» - адвоката Гречан Марини Василівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року у складі судді Савлук Т.В., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-реконструкція») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в буд. АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року №198. 
Позивач вказував, що 16 серпня 2016 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 було укладено договір №420260/105 (о/p № НОМЕР_1 ) про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до п.1 якого виконавець (позивач) зобов`язується своєчасно надавати споживачу (відповідачу) відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач (відповідач) зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. 
Проте з жовтня 2014 року відповідач своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з липня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 квітня 2023 року становить 76 003 грн 46 коп., з яких: заборгованість з централізованого опалення у розмірі 45 465 грн 18 коп., заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 30 538 грн 28 коп.
З урахуванням наведеного ТОВ «Євро-Реконструкція» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 76 003 грн 46 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 9 982 грн 13 коп., 3% річних у розмірі 3 866 грн 65 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн 00 коп. і витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35 грн 00 коп.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року позов ТОВ «Євро-реконструкція» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 45 174 грн 22 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 6 235 грн 19 коп., 3% річних у розмірі 2 110 грн 68 коп., а всього на загальну суму 53 520 грн 09 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Євро-реконструкція» - адвокат Гречан М.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 44 441 грн 57 коп., за послугу з постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 28 955 грн 78 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 7 334 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 3 218 грн 46 коп., судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3 028 грн 00 коп., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позиція суду щодо часткового застосування строку позовної давності є помилковою, адже загальний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, автоматично продовжується на строк дії карантину, та зупиняється на строк дії воєнного стану без будь-яких вказівок чи посилань на те, що цей строк може бути продовжений/зупинений лише за клопотанням чи заявою позивача та за наявності відповідних обставин, які будуть визначені судом поважними.
Вказує, що керуючись п.п.12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану. Тобто, пропущеною може бути позовна давність лише за вимоги, що виникли до 12 березня 2017 року.
Зазначає, що оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак борг у період з 12 березня 2017 року по 01 травня 2023 року за послугу з центрального опалення/постачання теплової енергії та за послугу з постачання гарячої води є таким, що нарахований в межах строку позовної давності, а відповідно вимога про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом першої інстанції лише до частини заявлених позивачем позовних вимог, а саме за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії в період з 01 жовтня 2014 року по 11 березня 2017 року включно та за послугу з постачання гарячої води в період з 01 липня 2014 року по 11 березня 2017 року включно.
Посилається на те, що, враховуючи заяву відповідача про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності, підлягає стягненню 83 950 грн 31 коп., а саме: заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 44 441 грн 57 коп. за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2024 року; заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання у розмірі 28 955 грн 78 коп. за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2024 року; інфляційна складова боргу за централізоване опалення становить 6 646 грн 50 коп., за послуги з гарячого водопостачання становить 6 023 грн 93 коп., а разом складає 7 334 грн 50 коп.; розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 2 222 грн 21 коп., за послуги з гарячого водопостачання становить 996 грн 25 коп., а разом становить 3 218 грн 46 коп.
Звертає увагу на те, що розрахунки заборгованості у формі бухгалтерських довідок за послугу з постачання теплової енергії та за послугу з постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року надані до суду першої інстанції разом з додатковими письмовими поясненнями позивача вих. №20.2/УПНюр/244 від 05 січня 2023 року і наявні в матеріалах справи та у відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 89 852 грн 24 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за №198.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч.4 ст.165 ЦПК України суддею першої інстанції в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА», та з наданої інформації вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Також відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 
16 серпня 2016 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 укладено договір №420260/105 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з яким виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся із даним позовом до суду 11 липня 2023 року (дата реєстрації позовної заяви в канцелярії суду). З урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд виснував, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 01 травня 2023 року на загальну суму 73 397 грн 35 коп. є такими, що пред`явлені зі спливом строку позовної давності, установленої ст.257 ЦК України. Суд першої інстанції, врахувавши загальний порядок обрахування строку позовної давності, дійшов висновку, що такий строк має обраховуватися з липня 2020 року по травень 2023 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог), а тому заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить у розмірі 23 785 грн 45 коп., за послуги з гарячого водопостачання - у розмірі 21 388 грн 77 коп.
Враховуючи, що сума боргу за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 23 785 грн 45 коп. та за послуги з гарячого водопостачання - у розмірі 21 388 грн 77 коп., суд першої інстанції виснував, що 3% річних за період з липня 2020 року по лютий 2022 року складає 1 404 грн 57 коп. за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та 706 грн 10 коп. за послуги з гарячого водопостачання, а всього 2 110 грн 68 коп. За період з липня 2020 року по грудень 2021 року інфляційна складова на суму боргу за послуги з централізованого опалення за цей період становить 4 191 грн 05 коп. за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та 2 044 грн 14 коп. за послуги з гарячого водопостачання, а всього 6 235 грн 19 коп.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно з ч.6 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до п.п.1 п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання, які надає ТОВ «Євро-Реконструкція» та з яким 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 укладено договір №420260/105 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідача, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги.
При цьому згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин у визначеному ним обсязі.
Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Надалі, з метою удосконалення норм ГПК України, ЦПК України, КАС України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають відповідні строки, у тому числі передбачені положеннями статті 257 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год 00 хв. 30 червня 2023 року.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Отже строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.
Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 383/1645/23 (провадження № 61-12645св24).
Тобто перебіг позовної давності у спірних правовідносинах підлягав продовженню на період дії карантину та зупиненню на період дії воєнного стану, що є прямою вказівкою закону та не потребує доведення стороною наявності обставин, які перешкоджали зверненню до суду.
Суд першої інстанції, застосовуючи наслідки спливу строку позовної давності до вимог за період до липня 2020 року, не врахував наведені положення законодавства та безпідставно зазначив, що вони пред`явлені зі спливом строку позовної давності, що не відповідає правовій природі продовження та зупинення перебігу позовної давності.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовна давність у даному випадку могла бути застосована лише до вимог, які виникли до 12 березня 2017 року, тобто до моменту початку дії карантину з урахуванням трирічного строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого опалення теплової енергії нарахована позивачем з жовтня 2014 року, а за послуги з гарячого водопостачання - з липня 2014 року, що підтверджується розрахунками суми боргу (а.с.6-9, 10-13, т.1).
Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з липня 2014 по 12 березня 2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, тоді як заборгованість за інший період заявлена в межах строку позовної давності з урахуванням його продовження та зупинення.
Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, що призвело до неправильного визначення розміру заборгованості через неправильне застосування строку позовної давності, з урахуванням його продовження та зупинення.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідача за послугу з постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року становить 44 441 грн 57 коп., заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року - 28 955 грн 78 коп., інфляційна складова боргу - 7 334 грн 50 коп., 3% річних - 3 218 грн 46 коп.
Зазначений розрахунок відповідає матеріалам справи і не спростований відповідачем.
За таких обставин колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає стягненню заборгованість у сумі 83 950 грн 31 коп., яка складається із: заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 44 441 грн 57 коп., заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 28 955 грн 78 коп., інфляційної складової боргу у розмірі 7 334 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 3 218 грн 46 коп., а тому позов ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає задоволенню частково.
Таким чином апеляційна скарга ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Євро-Реконструкція» з наведених вище підстав. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заявлених вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» просило стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 89 852 грн 24 коп. За подання позовної заяви ТОВ «Євро-Реконструкція» сплатило судовий збір у розмірі 2 684 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги - 4 026 грн 00 коп.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено частково, а саме, на загальну суму 83 950 грн 31 коп., що становить 93,43% від заявлених вимог у розмірі 89 852 грн 24 коп., тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 507 грн 66 коп., за подання апеляційної скарги - у розмірі 3 761 грн 49 коп., а всього 6 269 грн 15 коп.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» - адвоката Гречан Марини Василівни задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (код ЄДРПОУ: 37739041, місцезнаходження: місто Київ, вул. Гната Хоткевича, буд.20) заборгованість у сумі 83 950 (вісімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн 31 коп., яка складається із: заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 44 441 грн 57 коп., заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 28 955 грн 78 коп., інфляційної складової боргу у розмірі 7 334 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 3 218 грн 46 коп.
У задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (код ЄДРПОУ: 37739041, місцезнаходження: місто Київ, вул. Гната Хоткевича, буд.20) судовий збір у загальному розмірі - 6 269 (шість тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн 15 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: