ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
28 квітня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/356/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Шумського І.П. 
за участі секретаря судового засідання Баб`юка А.В.
розглянув справу
за позовом – Державної установи "Збаразька виправна колонія (№63)" (47341, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Доброводи, вул. Молодіжна, буд. 9) 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (79005, місто Львів, вулиця Архипенка, буд. 1)
до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (46016, місто Тернопіль, проспект Злуки, 2В)
про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення коштів.

За участі від:
позивача – Фльорків О.В.
третьої особи – не з`явився
відповідача - Драпак Г.В.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.
17.06.2025 через систему «Електронний суд» Державна установа "Збаразька виправна колонія (№63)" звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тернопільелектропостач” про визнання недійсною додаткової угоди №5 від 28.08.2023 до договору про постачання електричної енергії №171 від 27.12.2022 та стягнення 36471,23 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказана додаткова угода укладена з порушенням вимог п.2, п.7 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", а саме без документального підтвердження коливання ціни товару на ринку з моменту укладення договору про закупівлю, що є підставою для визнання її недійсною на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. У зв`язку з цим також існують підстави для стягнення в судовому порядку сплачених згідно неї коштів, що складають різницю між сумою, що фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.
Третя особа пояснень, в порядку ст. 168 ГПК України, у встановлений в ухвалі від 19.06.2025 (про відкриття провадження у справі) строк не надала.

Позиція відповідача.
Відповідач у заявах по суті справи просив відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування цьому ним зазначено, що враховуючи обставини щодо внесення змін до договору за взаємною згодою сторін, погодження сторонами порядку внесення змін в договір, внесення змін до договору на підставі вказаної додаткової угоди внаслідок коливання ціни на ринку електричної енергії в сторону збільшення, що не залежало від відповідача та відповідало умовам договору і вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", збільшення ціни за одиницю товару в додатковій угоді пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку свідчить про дотримання сторонами договору положень ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та положень ст. 632, 652 ЦК України. Таким чином, відсутні підстави для визнання додаткової угоди недійсною та стягнення сплачених згідно з нею коштів. 
Середньозважена ціна на електричну енергію в липні 2023 року (РДН) становила 3,66987 грн (без ПДВ). Віднявши від ціни 3,66987 грн ціну за договором, поділивши на ціну по договору, помноживши на 100, отримуємо відсоток коливання в сторону збільшення на 7,24% (3,66987-3,42215= 0,24772 / 3,42215=0,0723х100= 7,24%). Якщо провести розрахунок за використану електричну енергію з серпня до грудня 2023 року, в сторону збільшення на 7,24 %, то різниця, яку б мав постачальник повернути споживачу становить 9051,92 грн, а не 36471,23 грн.
З урахуванням змісту та обсягу наданих представником позивача послуг, значення справи для сторін, складність самої справи та співмірність позовних вимог до заявленої суми на правничу допомогу, зважаючи на те, що підготовчі засідання у справі тривали менше години часу, враховуючи контекст складності спору предмет та підстави позову у справі, відповідач вважає, що обґрунтованим та розумним розміром компенсації за вказані послуги буде зменшення витрат на професійну правову допомогу до суми 10% від заявленої в позові суми.

Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 19.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/356/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.07.2025.
19.06.2025 судом залучено до участі у справі № 921/356/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.
14.07.2025 судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі №921/356/25 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
Ухвалою суду від 16.01.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.02.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Шумського І.П. у відпустці та, відповідно, неможливістю проведення підготовчого засідання 05.02.2026, ухвалою суду від 28.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/356/25 та призначено підготовче засідання на 05.03.2026.
Надалі, ухвалою суду від 05.03.2026 закрито підготовчого провадження та призначено справу №921/356/25 до розгляду по суті на 06.04.2026, яке за клопотанням представника позивача відкладалось на 28.04.2026.
Представником позивача в судовому засіданні 28.04.2026 підтримано позовні вимоги.
Представником відповідача в судовому засіданні 28.04.2026 заперечено проти позову.
Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання 28.04.2026 не забезпечила, про дату, час та місце його проведення повідомлена належним чином.
Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами справи.
Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).
28.04.2026 суд ухвалив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
27.12.2022 між Державною установою "Збаразька виправна колонія (№63)" (надалі - споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільелектропостач" (надалі - постачальник) укладено договір №171 про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу (надалі - договір).
Відповідно до п. 1.2 договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ).
За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб об`єктів споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої (спожитої) електричної енергії (надалі - товар, або електрична енергія) (п. 2.1 договору).
Згідно з п. 2.3 договору очікувана кількість, обсяг поставки: 295000 кВт/год.
Відповідно до п. 2.4 договору для цілей Закону України «Про публічні закупівлі» предмет закупівлі за цим договором відноситься до коду ДК 021:2015 - 09310000-5 (електрична енергія).
Строк (термін) поставки товару зазначений в додатку 1 до цього договору (п. 3.1).
У п. 5.1 договору обумовлено, що загальна очікувана ціна цього договору становить 1498600 грн, крім того ПДВ 299720 грн, всього з ПДВ - 1798320 грн. 
Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим договором становить 6,096 грн з ПДВ, у тому числі:
- ціни електричної енергії, що становить 3,42215 грн без ПДВ;
- тариф па послуги з передачі електричної енергії 0,34564 грн без ПДВ;
- тариф на послуги з розподілу електричної енергії 1,31221 грн без ПДВ;
- податку на додану вартість (ПДВ) 1,016 грн.
Згідно з п. 5.3 договору ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Особливості», що оформлюються додатковою угодою.
Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії та актах приймання-передачі електричної енергії за цим договором у розмірі, який зазначений у пункті 5.2 договору та є чинний у відповідному розрахунковому періоді (п. 5.4 договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).
Відповідно до п. 5.7 договору оплата поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період здійснюється на умовах післяоплати на підставі акта приймання-передачі електричної енергії та рахунку постачальника. Оплата поставленої електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період.
Згідно п. 5.14 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Особливості».
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє з 01.01.2023 до 31.12.2023, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 13.1 договору).
Згідно з п. 13.2 договору постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови.
Відповідно до п. 13.7 договору усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. Споживач зобов`язується у місячний строк повідомити постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.
Істотними умовами цього договору є предмет (найменування, кількість, якість), ціна та строк дії договору. Інші умови договору про закупівлю істотними не є та можуть змінюватися відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів (п. 13.8 договору).
У п. 13.9 сторонами обумовлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Особливості», а саме:
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Внесення таких змін в сторону збільшення ціни за одиницю товару можливе за наявності пред`явленого постачальником обґрунтованого документального підтвердження коливання ціни такого товару на ринку, отриманого від уповноваженого органу або іншого органу, який має на це повноваження (наприклад, довідки з органів статистики або довідки з Торгово-промислової палати, тощо). Споживач має право відмовитись від зміни ціни за одиницю електричної енергії у випадках, якщо постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку “на добу наперед”, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Сторони можуть внести відповідні зміни у разі зміни регульованих гри (тарифів), при цьому, підтвердженням можливості внесення таких змін будуть чинні (введені в дію) нормативно-правові акти відповідного уповноваженого органу (НКРЕКП) або держави щодо встановлення регульованих цін.
Матеріали справи містять додатки до вказаного договору: додаток №1 «Дані споживача, строк постачання та кількість товару»; додаток №2 «Комерційна пропозиція «Індивідуальна».
У додатку №1 до договору сторонами обумовлено: перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача, до яких здійснюється електропостачання; обсяги споживання електричної енергії на 2023 рік - 295000 кВт/год; найменування оператора системи розподілу; строк постачання електричної енергії: 01.01.2023 – 31.12.2023. 
У додатку №2 “Комерційна пропозиція “Індивідуальна” до договору зазначено наступне:
- ціна (тариф) на електричну енергію, що постачається споживачу розраховується постачальником та на день укладення договору становить 5,08 грн за 1кВт/год (без ПДВ) та включає: ціну закупівлі електричної енергії постачальником на ринку та тариф на послуги постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі який становить 0,34564 грн за 1кВт/год (без ПДВ), тариф послуг оператора системи розподілу, який становить 1,31221 грн за 1кВт/год (без ПДВ). 
У разі зміни регульованих складових ціни, зміна ціни здійснюється на підставі письмового повідомлення, направленого постачальником за 20 днів до її застосування.
Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку.
У разі зміни (коливання) закупівельної ціни на ринку електричної енергії, що відбувається протягом розрахункового періоду, зміна ціни за одиницю електричної енергії, спожитої в даному розрахунковому періоді, допускається за умови надання будь якою із сторін документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Документ, що підтверджує коливання ціни, повинен бути наданий у формі довідки (висновку), виданої уповноваженими органами та організаціями (Торгово-промисловою палатою України та її представництвами, ДП «Держзовнішінформ тощо). Згідно із ч.6 ст.67 Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 р. № 3304-04/33869-06 «Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії», сторони використовують інформацію з офіційного вебсайту ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку. Відмова зміни ціни електричної енергії в порядку передбаченому умовами договору розцінюється як порушення умов діючого договору;
- оплата здійснюється за фактичну відпущену протягом розрахункового періоду електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку і наданих постачальником рахунків за спожиту електричну енергію. Розрахунковим періодом є календарний місяць;
- рахунок за спожиту електричну енергію надається постачальником та отримується споживачем не пізніше сьомого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані постачальником рахунки (акти) підлягають оплаті споживачем протягом 5 робочих днів з дати отримання. Якщо рахунок за електричну енергію не був отриманий споживачем сьомого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду, то він вважається таким, що вручений споживачу на сьомий робочий день і споживач з рахунком ознайомлений;
- комерційна пропозиція діє до 31.12.2023.
Надалі, між сторонами укладено ряд додаткових угод до договору, що стосуються зміни ціни за одиницю товару, а саме:
- додаткову угоду №1 від 24.01.2023, якою збільшено ціну за 1 кВт/год без ПДВ до 5,21457 грн без ПДВ та зменшено договірний закупівлі до 287,387 тис. кВт/год, обумовивши її дію з 01.01.2023.
В обґрунтування підстав укладення додаткової угоди №1 від 24.01.2023 постачальником зроблено посилання на Постанову НКРЕКП від 21.12.2022 №1788, відповідно до якої, починаючи з 01.01.2023 тариф на послуги з передачі електричної енергії становить 0,38028 грн за 1 кВт/год без урахування податку на додану вартість, а також Постанову НКРЕКП від 21.12.2022 №1809, відповідно до якої, починаючи з 01.01.2023 тариф на послуги з розподілу електричної енергії становить 1,41214 за 1 кВт/год без урахування податку на додану вартість;
- додаткову угоду №2 від 25.04.2023, якою збільшено ціну за 1 кВт/год без ПДВ до 5,26454 грн без ПДВ та зменшено договірний обсяг закупівлі до 284,659 тис. кВт/год, обумовивши її дію з 01.04.2023.
В обґрунтування підстав укладення додаткової угоди №2 від 25.04.2023 постачальником зроблено посилання на Постанову НКРЕКП від 21.12.2022 №1788, відповідно до якої, починаючи з 01.04.2023 тариф на послуги з передачі електричної енергії становить 0,43025 грн за 1 кВт/год без урахування податку на додану вартість;
- додаткову угоду №3 від 01.06.2023, якою збільшено ціну за 1 кВт/год без ПДВ до 5,45726 грн без ПДВ та зменшено договірний обсяг закупівлі до 274,606 тис. кВт/год, обумовивши її дію з 01.06.2023.
В обґрунтування підстав укладення додаткової угоди №3 від 01.06.2023 постачальником зроблено посилання на Постанову НКРЕКП від 23.05.2023 №927, відповідно до якої, починаючи з 01.06.2023 тариф на послуги з розподілу електричної енергії становить 1,60486 грн за 1 кВт/год без урахування податку на додану вартість;
- додаткову угоду №4 від 21.07.2023, якою збільшено ціну за 1 кВт/год без ПДВ до 5,80119 грн без ПДВ та зменшено договірний обсяг закупівлі до 258,325 тис. кВт/год, обумовивши її дію з 01.07.2023.
В обґрунтування підстав укладення додаткової угоди №4 від 21.07.2023 постачальником зроблено посилання на Постанову НКРЕКП від 21.12.2022 №1788, відповідно до якої, починаючи з 01.07.2023 тариф на послуги з передачі електричної енергії становить 0,48510 грн за 1 кВт/год без урахування податку на додану вартість, а також Постанову НКРЕКП від 23.05.2023 №927, відповідно до якої, починаючи з 01.07.2023 тариф на послуги з розподілу електричної енергії становить 1,89394 грн за 1 кВт/год без урахування податку на додану вартість;
- додаткову угоду №5 від 28.08.2023, якою збільшено ціну за одиницю товару до 6,130743 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), яка включає ціну закупівлі електричної енергії постачальником на ринку та тариф на послуги постачальника, а також тариф послуг оператора системи передачі який становить 0,48510 за 1 кВт/год. (без ПДВ), тариф послуг оператора системи розподілу який становить 1,89394 грн за 1 кВт/год. (без ПДВ) та зменшено договірний обсяг закупівлі до 244,440 тис. кВт/год, обумовивши її дію з 01.08.2023.
Цьому передувало звернення постачальника до споживача з листом №564-089/12 від 15.08.2023, з пропозицією збільшити ціну електричної енергії.
В обґрунтування підстав укладення додаткової угоди №5 від 28.08.2023 постачальником надано довідку №121/130-3 від 15.08.2023 Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", в якій зазначено про зростання на 9,63 % середньозваженої ціни РДН ОЕС за період 01.12.2022-31.12.2022 (3,34746 грн/кВт*год без ПДВ) до середньозваженої ціни РДН ОЕС за період 01.07.2023- 31.07.2023 (3,66987 грн/кВт*год без ПДВ); 
- додаткову угоду №6 від 27.11.2023, якою з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача, зменшено загальну суму договору до 1647302,64 грн, в т.ч. ПДВ 329460,52 грн, а обсяг поставки - до 223,940 тис. грн/кВт*год, обумовивши її дію з моменту підписання; 
- додаткову угоду №7 від 27.12.2023, якою з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача, зменшено загальну суму договору до 1515740,99 грн, в т.ч. ПДВ 252623,50 грн, а обсяг поставки - до 223,593 тис. грн/кВт*год, обумовивши її дію з моменту підписання. 
На виконання умов договору та укладених до нього додаткових угод, між сторонами підписано наступні акти прийому-передачі за спожиту електричну енергію: 
- Акт №1 від __.02.2023 прийняття-передавання товарної продукції за січень 2023 року в обсязі 12764 кВт/год на загальну суму з ПДВ 79870,52 грн по ціні 5,21457 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжним дорученням №24 від 01.02.2023 на суму 79870,52 грн.
- Акт №2 від 03.03.2023 прийняття-передавання товарної продукції за лютий 2023 року в обсязі 35457 кВт/год на загальну суму з ПДВ 221871,61 грн по ціні 5,21457 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №87 від 07.03.2023 на суму 221871,61 грн. 
- Акт №3 від 03.04.2023 прийняття-передавання товарної продукції за березень 2023 року в обсязі 23129 кВт/год на загальну суму з ПДВ 144729,35 грн по ціні 5,21457 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №139 від 03.04.2023 на суму 144729,35 грн. 
- Акт №4 від 28.04.2023 прийняття-передавання товарної продукції за квітень 2023 року в обсязі 23335 кВт/год на загальну суму з ПДВ 147417,65 грн по ціні 5,26454 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжними інструкціями №202 від 28.04.2023 на суму 85266,72 грн та №203 від 28.04.2023 на суму 62150,93 грн.
- Акт №5 від 31.05.2023 прийняття-передавання товарної продукції за травень 2023 року в обсязі 9284 кВт/год на загальну суму з ПДВ 58651,19 грн по ціні 5,26454 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №282 від 05.06.2023 на суму 58651,19 грн. 
- Акт №6 від 29.06.2023 прийняття-передавання товарної продукції за червень 2023 року в обсязі 14597 кВт/год на загальну суму з ПДВ 95591,54 грн по ціні 5,45726 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №333 від 29.06.2023 на суму 95591,54 грн. 
- Акт №7 від 01.08.2023 прийняття-передавання товарної продукції за липень 2023 року в обсязі 12803 кВт/год на загальну суму з ПДВ 89127,17 грн по ціні 5,80119 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №389 від 01.08.2023 на суму 89127,17 грн.
- Акт №8 від 04.09.2023 прийняття-передавання товарної продукції за серпень 2023 року в обсязі 3688 кВт/год на загальну суму з ПДВ 27132,22 грн по ціні 6,130743 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №448 від 05.09.2023 на суму 27132,22 грн. 
- Акт №9 від 04.10.2023 прийняття-передавання товарної продукції за вересень 2023 року в обсязі 13781 кВт/год на загальну суму з ПДВ 101385,32 грн по ціні 6,130743 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №528 від 06.10.2023 на суму 101385,32 грн.
- Акт №10 від 01.11.2023 прийняття-передавання товарної продукції за жовтень 2023 року в обсязі 12397 кВт/год на загальну суму з ПДВ 91203,38 грн по ціні 6,130743 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №578 від 02.11.2023 на суму 91203,38 грн. 
- Акт №11 від 06.12.2023 прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2023 року в обсязі 23381 кВт/год на загальну суму з ПДВ 172011,48 грн по ціні 6,130743 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №672 від 07.12.2023 на суму 172011,48 грн. 
- Акт №12 від 26.12.2023 прийняття-передавання товарної продукції за грудень 2023 року в обсязі 38977 кВт/год на загальну суму з ПДВ 286749,56 грн по ціні 6,130743 грн за 1 кВт/год без ПДВ.
Акт оплачено згідно з платіжною інструкцією №692 від 26.12.2023 на суму 286749,56 грн. 
З урахуванням наведених додаткових угод ціна за 1 кВт/год електричної енергії зросла, а обсяг поставленої електричної енергії зменшився.
Позивачем до позову додано акт №131908-22/1 від 27.01.2025 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної установи "Збаразька виправна колонія (№63)" за період з 01.01.2022 до 30.09.2024, проведеної Західним офісом Держаудитслужби.
Відповідно до його змісту додаткова угода №5 від 28.08.2022 до договору від 27.12.2022 №171 укладено з порушенням підпункту 2 пункту 19 «Особливостей» №1178 та підпункту 2 пункту 13.9 договору від 27.12.2022 №171, в частині відсутності документального підтвердження коливання ціни товару на ринку з моменту укладення договору про закупівлю, внаслідок чого ДУ "Збаразька виправна колонія (№63)" недоотримано активів (електричної енергії) та як наслідок зайво сплачено в 2023 році коштів на суму 36471,22 грн. 
Позивач стверджує, що відповідач передав позивачу меншу кількість товару, а позивачем внаслідок укладення оспорюваної у даній справі додаткової угоди №5 від 28.08.2023 надміру сплачено грошові кошти в сумі 36471,22 грн відповідно до долученого до позову розрахунку стягуваної суми.
На думку позивача, оспорювану додаткову угоду укладено всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", а тому така підлягає визнанню недійсною в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти стягненню з відповідача на користь позивача.
Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.
Відповідно до прохальної частини позову позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду №5 від 28.08.2023 та стягнути з відповідача 36471,23 грн. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.
Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
Договір про постачання (закупівлю) електричної енергії №171 від 27.12.2022 укладений між сторонами у справі за результатами проведення процедури закупівлі на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", і на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини 3 статті 180 Господарського кодексу України та Закону України “Про публічні закупівлі”.”
Згідно з п. 5.1. договору ціна складає 1498600 грн без ПДВ.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
У ч.1 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
За частиною другою статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме за п.2 ч.5 наведеної норми, в якому зазначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
У постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 Великою Палатою Верховного Суду наведено правові висновки, відповідно до яких:
- ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається;
- зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст. 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах;
- у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Як вже зазначалось, провадження у справі №921/356/25 зупинялось до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
Судом у даній справі враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 про відсутність підстав для відступу від вищенаведених висновків про застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
Також, Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначав, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. У вищезазначеній постанові також вказано, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма щодо збільшення ціни застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.
Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі", нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
Постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості).
Згідно з підпунктом 2 пункту 19 Особливостей (в редакції на момент укладення оспорюваної додаткової угоди) істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Відповідно до п.п. 2 п. 13.9 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Особливості» погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Внесення таких змін в сторону збільшення ціни за одиницю товару можливе за наявності пред`явленого постачальником обґрунтованого документального підтвердження коливання ціни такого товару на ринку, отриманого від уповноваженого органу або іншого органу, який має на це повноваження (наприклад, довідки з органів статистики або довідки з Торгово-промислової палати, тощо). Споживач має право відмовитись від зміни ціни за одиницю електричної енергії у випадках, якщо постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 врахувала, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 11.05.2023 у справі №910/17520/21).
Тобто, сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас на підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №916/747/24).
Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку варто виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у гл.5 розд.І ГПК.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім, суди у порядку ст.86 ГПК України мають їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №926/3244/22).
Необхідність укладення оспорюваної у справі №921/356/25 додаткової угоди ТОВ "Тернопільелектропостач" обґрунтовувало коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження чого (коливання) надало довідку ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" №121/130-3 від 15.08.2023.
На підставі вищевказаної довідки №121/130-3 від 15.08.2023 ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" щодо показників середньозваженої ціни РДН ОЕС за період 01.12.2022-31.12.2022 (3,34746 грн/кВт*год без ПДВ) до середньозваженої ціни РДН ОЕС за період 01.07.2023- 31.07.2023 (3,66987 грн/кВт*год без ПДВ) сторонами було укладено спірну додаткову угоду №5 до договору, якою змінено істотну умову договору в частині збільшення ціни за одиницю товару до 6,130743 грн без ПДВ. Дані довідки №121/130-3 від 15.08.2023 ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" вказують, що відсоткове коливання середньозваженої ціни електричної енергії між зазначеними вище періодами (грудень 2022 року та липень 2023 року) складає + 9,63 %.
Проаналізувавши зміст довідки №121/130-3 від 15.08.2023 ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", судом з`ясовано, що вона не містить даних про коливання ціни на ринку з моменту укладення договору (27.12.2022), а відображає середньозважену ціну за грудень 2022 року. Тому, необхідність внесення зазначеної зміни до ціни договору не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.
Таким чином, додаткову угоду №5 від 28.08.2023 укладено з порушенням норм п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.п. 2 п. 19 Особливостей, пп. 2 п. 13.9 договору, в частині відсутності підтвердження коливання ціни товару на ринку з моменту укладення договору, що є підставою для визнання такої додаткової угоди недійсною в судовому порядку.
Про відсутність документального підтвердження коливання ціни за електроенергію в сторону збільшення при укладенні додаткової угоди №5 від 28.08.2023 також вказує наявний у матеріалах справи акт №131908-22/1 від 27.01.2025 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної установи "Збаразька виправна колонія (№63)" за період з 01.01.2022 до 30.09.2024, проведеної Західним офісом Держаудитслужби.
Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що додаткова угода № 5 від 28.08.2023 укладена всупереч п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що зумовлює підстави для визнання такої додаткової угоди недійсною на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України у випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України "Купівля-продаж".
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Однак, Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Так, Верховний Суд вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (п. п. 71, 72, 82 постанови).
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
Судом встановлено, що при проведенні закупівлі електричної енергії внаслідок оплати вартості електричної енергії за ціною, що була збільшена з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" за серпень - грудень 2023 року, позивачем зайво сплачено відповідачу кошти на суму 36471,22 грн.
Враховуючи, що оспорювана додаткова угода є недійсною та не породжує правових наслідків, правовідносини між сторонами у справі щодо ціни за одиницю товару мали регулюватись договором, то внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюванню додаткового угодою відповідачем безпідставно отримано грошові кошти у розмірі 36471,22 грн, а тому відповідно до вимог ст. ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України з відповідача на користь позивача піддягає стягненню 36471,22 грн безпідставно одержаних коштів, а позов в цій частині вимог також підлягає задоволенню.
Окрім того, суд зазначає згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частин першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 14 ГПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з положеннями статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такими обставинами є юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 916/5763/23, від 23.04.2024 у справі № 910/12744/22, від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23.
З урахуванням змісту ст. ст. 2, 13, 14 ГПК України, обґрунтування підстав позову саме відсутністю документального підтвердження коливання ціни товару на ринку з моменту укладення договору про закупівлю, суд при ухваленні рішення не надає оцінку правильності (обгрунтованості) доводам позивача щодо зазначеного ним у позові розміру відсоткового збільшення ціни за електроенергію при укладенні додаткової угоди №5 від 28.08.2023.
Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення не спростовують зазначених позивачем в позові доводів, за встановлених вище судом фактів та обставин.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, позовні вимоги Державної установи "Збаразька виправна колонія (№63)" підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання недійсною додаткової угоди №5 від 28.08.2023 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тернопільелектропостач” грошових коштів в сумі 36471,22 грн.
Позовні вимоги про стягнення 1 коп. грошових коштів не підлягають до задоволення, як необґрунтовано заявлені.
Також суд зазначає, що норма пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачає, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. 
Адресоване позивачу повідомлення №564-089/12 від 15.08.2023 з пропозицією збільшення ціни договору відповідачем обґрунтовувалось фактом коливання ціни на електроенергію та п.п. 2 п.19 Особливостей, зміст яких тотожний змісту п.2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Тому не торкається обставин, визначених п.7 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».
З урахуванням зроблених судом висновків щодо наявності підстав для визнання недійсною додаткової угоди №5 від 28.08.2023 через доведеність позивачем відсутності коливання ціни на товар при її укладенні, суд у даній справі вважає посилання позивача у позові на п.7 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», як на правову підставу для визнання її недійсною такими, що не торкаються виниклих спірних правовідносин. А також не впливають на вже зроблений висновок про недійсність додаткової угоди.
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів наведених вище висновків суду не спростовують.

Розподіл судових витрат.
Щодо розподілу витрат на правову допомогу.
Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1, 2 ст.124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Суд приймає до уваги, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19).
Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).
За змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
Водночас, за нормами ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч.ч. 5 та 6 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Отже, процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.
З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначає, що у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
Верховний Суд звертає увагу на те, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність;
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою;
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною, чи тільки має бути сплачена.
З матеріалів справи вбачається, що між Державною установою "Збаразька виправна колонія (№63)" (надалі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Сила права», в особі керуючого партнера Фльорківа Олександра Володимировича (надалі - Адвокатське об`єднання) укладено договір №Г-180 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до п. 1.1 якого Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в Господарському суді Тернопільської області, Західному апеляційному господарському суді, Верховному Суді та інших судах, державних органах, установах, недержавних організаціях у справі про визнання недійною додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії та стягнення коштів, на умовах і в порядку, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. 
Для надання правничої (правової) допомоги клієнту, Адвокатське об`єднання призначає адвокатів:
•Башуцький Ігор Ярославович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 512, видане 22 серпня 2008 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Тернопільської області;
•Фльорків Олександр Володимирович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ТР № 000047, видане 20 жовтня 2014 року Радою адвокатів Тернопільської області (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1.1 договору Адвокатське об`єднання має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для належного виконання цього договору, зокрема:
- представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта у судах, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;
- користуватися всіма правами сторони, третьої особи, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», та іншими нормативно-правовими актами України;
- складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи, підписувати та подавати їх у встановленому законом порядку, одержувати письмові відповіді;
- складати, підписувати та подавати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.
У п. 3.2 договору наведені обов`язки клієнта:
- вчасно забезпечувати Адвокатське об`єднання всім необхідним для виконання його доручень, передбачених цим договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які регулюють діяльність клієнта, у випадку необхідності транспортними засобами;
- при вирішенні спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, невідкладно надавати повну та достовірну інформацію, що необхідна для врегулювання відповідного спору;
- оплачувати витрати, необхідні для виконання цього договору;
- оплачувати правову допомогу у відповідності до умов розділу 4 цього договору.
Відповідно до п. 4.3 договору клієнт зобов`язаний оплатити гонорар в розмірі, визначеному сторонами в додатку до цього договору.
За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість. Акт складається Адвокатським об`єднанням та надається представнику клієнта особисто або надсилається клієнту поштою. Акт вважається підписаним, якщо протягом 3 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4.5 договору).
Цей договір укладений на строк до 31.12.2025 та набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1 договору).
23.05.2025 між сторонами також укладено додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги, у п. 1 якого наведені види правничої (правової) допомоги: попередня (досудова) консультація, вивчення документів, судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору; формування правової позиції та підготовка позовної заяви, інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань; участь у судових засіданнях; ознайомлення з матеріалами справи; складання адвокатських запитів (в разі необхідності); збір доказів; інша допомога, пов`язана із справою.
Відповідно до п. 2 додатку №1 за одну годину представництва в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, клієнт сплачує Адвокатському об`єднаню гонорар у розмірі 1000 грн.
Загальний розмір гонорару залежить від кількості затрачених адвокатом Адвокатського об`єднання годин по даній справі, але в будь - якому випадку не може бути меншим 10000 грн (п. 3 додатку №1).
Початком години участі адвоката Адвокатського об`єднання у судовому засіданні вважається призначений судом час для розгляду справи (п. 4 додатку №1).
Неповна година участі адвоката Адвокатського об`єднання у судовому засіданні оплачується клієнтом як за повну годину (п.5 додатку № 1).
10.07.2025 між клієнтом та Адвокатським об`єднанням у двосторонньому порядку складено та підписано акт №1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги № Г-180 від 23.05.2025, відповідно до п.1 якого Адвокатське об`єднання надало, а клієнт отримав, правничу (правову) допомогу в наступному обсязі: 1. Попередня (досудова) консультація, вивчення документів, судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору, формування правової позиції, підготовка та подання позовної заяви, тривалістю 6 год, вартістю 6000 грн; 2. Ознайомлення із відзивом на позов, підготовка та подання відповіді на відзив, тривалістю 4 год, вартістю 4000 грн.
Всього 10 год, загальною вартістю 10000 грн.
Відповідно до п. 2 Акта №1 сторони не мають одна до одної жодних претензій та зауважень.
Згідно платіжної інструкції №1510 від 11.07.2025 позивач перерахував Адвокатському об`єднанню «Сила права» 10000 грн. 
Судом встановлено, що Фльорків Олександр Володимирович є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ТР № 000047, виданим 20.10.2014 Радою адвокатів Тернопільської області.
Так, адвокат Фльорків О.В., відповідно до умов договору №Г-180 про надання правничої (правової) допомоги від 23.05.2025, виданого Адвокатським об`єднанням «Сила права» ордера на надання правової допомоги серії ВО № 1108116 від 16.06.2025, від імені позивача здійснював представництво інтересів останнього у справі №921/356/25, а саме: 
- підготовлено та подано до суду позовну заяву від 16.06.2025 з оформленими до неї додатками, а також відповідь на відзив від 11.07.2025 з оформленими до неї додатками; 
- адвокат Фльорків О.В. приймав участь у судовому засіданні 14.07.2025, 05.03.2026, 28.04.2026 у справі №921/356/25.
Згідно правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2021 по справі № 905/411/17 адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19.
Відповідачем у запереченнях від 08.01.2026 зазначено, що зважаючи на зміст та обсяг наданих представником позивача послуг, значення справи для сторін, складність самої справи та співмірність позовних вимог до заявленої суми на правничу допомогу, зважаючи на те, що підготовчі засідання у справі тривали менше години часу, враховуючи контекст складності спору предмет та підстави позову у справі, відповідач вважає, що обґрунтованим та розумним розміром компенсації за вказані послуги буде зменшення витрат на професійну правову допомогу до суми 10% від заявленої в позові суми.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 4 статті 129 ГПК України вказано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи викладене, відповідно до ст. ст.123,126,129 ГПК України, виходячи з фактичних обставин даної справи, умов договору №Г-180 про надання правничої (правової) допомоги, додатку №1 від 23.05.2025 до нього, змісту акта № 1 від 10.07.2025, до якого не включено вартість участі у судових засіданнях, виникнення спору між сторонами в результаті неправомірних дій відповідача, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер спору, принципи співрозмірності та розумності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, не заперечених належно відповідачем, беручи до уваги приписи п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, суд приходить до висновку, що позивачу підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн.
Щодо розподілу судового збору.
Позов у даній справі поданий в електронній формі через систему "Електронний суд", тому відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" до ставки судового збору застосований понижений коефіцієнт 0,8.
В порядку ст. 123, п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 4844,80 грн покладається на відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12,13, 16, 20, 73-80, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 236-240 ГПК України, 

ВИРІШИВ: 

Позов задоволити частково. 
1. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 28.08.2023 до договору №171 від 27.12.2022 про постачання електричної енергії споживачу, укладену між Державною установою "Збаразька виправна колонія (№63)" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Тернопільелектропостач”. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тернопільелектропостач” (46016, м. Тернопіль, просп. Злуки, 2в, ідентифікаційний код 42145798) на користь Державної установи "Збаразька виправна колонія (№63)" (47341, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Доброводи, вул. Молодіжна, буд. 9, ідентифікаційний код 08564469) грошові кошти в сумі 36471 (тридцять шість тисяч чотириста сімдесят одну) грн 22 (двадцять дві) коп.
Видати наказ.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тернопільелектропостач” (46016, м. Тернопіль, просп. Злуки, 2в, ідентифікаційний код 42145798) на користь Державної установи "Збаразька виправна колонія (№63)" (47341, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Доброводи, вул. Молодіжна, буд. 9, ідентифікаційний код 08564469) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 (вісімдесят) коп. – судового збору та 10000 (десять тисяч) грн витрат на правову допомогу.
Видати наказ.
4. В задоволенні решти позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України. 
Повне рішення складено 08 травня 2026 року. 

Суддя І.П. Шумський