Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.05.2026  	Справа №199/12686/25 Провадження №2/607/2548/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит № 102705224 (далі – Договір), відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 8 000 грн, строком на 30 днів,
з 18 жовтня 2021 року до 17 листопада 2021 року, із процентною ставкою за Договором у розмірі 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти. Відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені Договором.
10 лютого 2022 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 10-02/2022-50 (далі – Договір № 10-02/2022-50), відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором. В подальшому між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року (далі – Договір № 10-01/2023), за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором.
Звертаючись до суду з позовом, позивач наголосив, що відповідач отримала кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення, а відтак порушене право кредитора підлягає захисту. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав, наведених у позові, позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 725,32 грн, а також судові витрати.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Чумак Ірини Миколаївни – через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить заявлений позов задовольнити частково у сумі 8 024 грн, яку відповідач визнає, у задоволенні решти вимог відмовити, також просить зменшити витрати на правничу допомогу. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначила, що Договором надано кредит у сумі 8 000 грн строком на 30 днів із процентною ставкою 0,01 % на день, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування становить 8 024,00 грн, а тому нарахування процентів поза межами строку дії Договору є безпідставним та суперечить вимогам закону.
ТОВ «Коллект Центр» подало через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у повному обсязі у розмірі 35 725,32 грн. Позивач наголосив, що Договором передбачено механізм автоматичної пролонгації строку кредитування, а стандартна (базова) процентна ставка у розмірі 5,00 % на день застосовується після спливу первісного строку кредитування на підставі пункту 4.2 Договору як проценти за порушення грошового зобов`язання в розумінні частини другої статті 625 ЦК України.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 23 вересня
2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту передано на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року цивільну справу № 199/12686/25 прийнято до свого провадження. Відкрито провадження у цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача – ТОВ «Коллект Центр» – у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа, однак у позовній заяві та інших клопотаннях висловив прохання здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, утім від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій також висловлена позиція щодо часткового задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір про споживчий кредит № 102705224. Відповідно до умов Договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 8 000,00 грн строком на 30 днів –
з 18 жовтня 2021 року до 17 листопада 2021 року. Процентна ставка за першочерговим строком кредитування (пільгова) становила 0,01 % від фактичного залишку кредиту на день
(підпункт 1.5.2 Договору). Стандартна (базова) процентна ставка – 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день (пункт 1.6 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за первісний строк кредитування становить 8 024,00 грн, з яких 8 000,00 грн – основне зобов`язання та 24,00 грн – проценти. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором W26118
(часовий штамп: 18.10.2021 13:11), що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 9 – 13).
У матеріалах справи наявна Анкета-заява на кредит № 102705224, якою підтверджується, що позичальник подав заяву на кредит у сумі 8 000,00 грн строком 30 днів; рішенням кредитодавця від 18 жовтня 2021 року заяву погоджено, позичальнику визначено кредитний ліміт у сумі 8 000,00 грн за процентною ставкою 0,01 % за кожен день користування. Сума до повернення за первісний строк – 8 024,00 грн (а.с. 47).
Паспортом споживчого кредиту № 102705224 підтверджено тип кредиту, суму, строк, розмір процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача (8 024,00 грн), а також те, що після спливу первісного строку кредитування проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою 5,00 % на день у разі пролонгації на стандартних умовах (підпункт 2.3.1.2 Договору), а після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій нарахування процентів за користування кредитом припиняється (а.с. 42).
На підтвердження заявлених вимог до позову також долучено: довідку про ідентифікацію Договору від 18 жовтня 2021 року (а.с. 53), докази отримання (перерахування) грошових коштів за кредитним договором (а.с. 54), відомість про щоденні нарахування та погашення за Договором, сформовану ТОВ «Мілоан» (а.с. 55, 56), розрахунок заборгованості за Договором ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 60, 61). 
10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено Договір № 10-02/2022-50 з додатками (а.с. 14 – 23), відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржників клієнта, в тому числі до ОСОБА_1 за Договором. На підтвердження переходу права вимоги за вказаним договором між сторонами укладено: Акт приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2 до Договору № 10-02/2022-50), яким підтверджено передачу Реєстру боржників у кількості 2 389 осіб із загальною сумою простроченої заборгованості 50 173 520,95 грн (а.с. 26); Акт приймання-передавання Реєстру боржників (додаток № 4 до Договору № 10-02/2022-50) (а.с. 25). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору № 10-02/2022-50 до фактора перейшло право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 (№ 1950): розмір виданого кредиту – 8 000,00 грн, заборгованість за основним зобов`язанням – 7 600,00 грн, заборгованість за процентами –
22 805,32 грн, загальна сума заборгованості за кредитом – 30 405,32 грн (а.с. 27 – 30).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір № 10-01/2023 з додатками (а.с. 62 – 72), за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за Договором. На підтвердження переходу права вимоги між сторонами укладено: Акт прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді від 10 січня 2023 року (додаток № 2 до Договору № 10-01/2023), яким підтверджено передачу Реєстру боржників у кількості 207 307 осіб (а.с. 76); Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 10 січня 2023 року (Додаток № 4 до Договору № 10-01/2023), яким підтверджено передачу Реєстру боржників у кількості 207 307 осіб в 6 (шести) томах без жодних зауважень
(а.с. 75). Відповідно до Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023, до нового кредитора перейшло право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 (№ 36421): розмір виданого кредиту –
8 000,00 грн, заборгованість за основним зобов`язанням – 7 600,00 грн, заборгованість за процентами – 28 125,32 грн, загальна сума заборгованості за кредитом – 35 725,32 грн
(а.с. 77 – 79).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на дату подання позову заборгованість ОСОБА_1 складає 35 725,32 грн, з яких: за основним зобов`язанням (тіло кредиту) – 7 600,00 грн; за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 28 125,32 грн (а.с. 61).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України; далі –
ЦК України).
Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України).
За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша); правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга).
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (абзац перший). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (абзац другий).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У статті 639 ЦК України вказано: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга).
Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів унормовано Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV (далі – Закон № 851).
Відповідно до статті 5 Закону № 851 електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (частина перша); електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (частина третя); візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (частина четверта).
Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 851 використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі – Закон № 675).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 675 електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6).
Порядок укладення електронних договорів регулюється статтею 11 Закону № 675. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 11 Закону № 675).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону № 675).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону № 675).
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону № 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За частиною дванадцятою статті 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 675 якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з пунктом 6.2 Договору він укладається шляхом акцепту позичальником оферти кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що надсилається кредитодавцем SMS-повідомленням на мобільний телефон позичальника. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 підписала Договір одноразовим ідентифікатором 18 жовтня 2021 року
Тож наявні в матеріалах справи докази, досліджені судом у судовому засіданні, дають підстави для висновку про дотримання всіх встановлених законодавством вимог при укладенні договору між первинним кредитором та відповідачем у електронній формі, пропозиція (оферта) укласти електронний договір та її прийняття (акцепт) здійснені з дотриманням вимог статей 11 та 12 Закону № 675, що не дає підстав для сумніву в існуванні вільного волевиявлення сторін на укладення відповідного правочину.
2.2. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша).
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)»
(абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня 2022 року
№ 6-р(II)/2022).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що при укладенні між сторонами Договору було дотримано його письмової форми з погодженням усіх істотних умов, а отже, між ними виникли відповідні зобов`язання.
2.3. Згідно із частиною першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в аспекті цієї справи – ТОВ «Мілоан»).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
2.4. Розв`язуючи цей спір у частині стягнення заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, суд вважає за необхідне зазначити нижченаведене.
Кредитний договір за своєю суттю є строковим договором. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша) ; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина друга).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54).
Суд враховує, що відповідно до пункту 1.3 Договору строк кредитування становить
30 днів – з 18 жовтня 2021 року до 17 листопада 2021 року. Згідно з пунктом 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Суд вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів волевиявлення відповідача щодо продовження строку кредитування, оновлених графіків платежів, вимоги кредитодавця до позичальника, що є обов`язковою умовою для нарахування процентів відповідно до пункту 4.2 Договору. 
Суд зазначає, що у зв`язку з суперечливим унормуванням умов Договору у частині його пролонгації та нарахування відсотків за його користування утворився суттєвий дисбаланс між отриманою фінансовою послугою – кредитом та витратами за її користування. Так, сума заборгованості за відсотками більш ніж удвічі перевищує розмір основного зобов`язання, що додатково підтверджує несправедливість такого тлумачення умов Договору.
З огляду на це суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною восьмою статті 18 цього Закону визначено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відтак до цих правовідносин застосовною є концепція contra proferentem (неоднозначні умови тлумачать проти того, хто їх запропонував). Так, у постанові Верховного Суду
від 14 травня 2022 року (справа № 944/3046/20), вказано, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».
Конституційний Суд України свого часу зазначав, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня
2013 року № 7-рп/2013).
Тож суд враховує принцип тлумачення договору на шкоду стороні, яка сформулювала умови договору, і враховує, що умова договору про його пролонгацію після закінчення узгодженого сторонами строку є нечіткою, відтак, стягнення заборгованості поза межами строку кредитування, не ґрунтується на приписах чинного законодавства та є несумісним із загальними засадами права приватного.
З огляду на наведене, право вимоги позивача обмежується сумою заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн та процентами за Договором у межах строку кредитування
(17 листопада 2021 року) у розмірі 24,00 грн, тобто загальною сумою 8 024,00 грн, яку сама відповідач визнала та не заперечує.
2.5. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як було зазначено, послідовність відступлення права вимоги до ОСОБА_1 підтверджено матеріалами справи: Договором № 10-02/2022-50 (перехід права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал»), Договором № 10-01/2023 (перехід права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр»). Також суду надано відповідні реєстри, зокрема, відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору № 10-02/2022-50 до фактора перейшло право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 (№ 1950): розмір виданого кредиту – 8 000,00 грн, заборгованість за основним зобов`язанням – 7 600,00 грн, заборгованість за процентами –
22 805,32 грн, загальна сума заборгованості за кредитом – 30 405,32 грн, згідно з витягом з реєстру боржників до Договору № 10-01/2023, до нового кредитора перейшло право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 (№ 36421): розмір виданого кредиту – 8 000,00 грн, заборгованість за основним зобов`язанням – 7 600,00 грн, заборгованість за процентами – 28 125,32 грн, загальна сума заборгованості за кредитом – 35 725,32 грн.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року (справа № 910/1755/19), у зв`язку зі заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
У постанові від 18 жовтня 2023 року (справа № 905/306/17) Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року (справа № 753/20537/18), від 21 липня
2021 року (справа № 334/6972/17), від 27 вересня 2021 року (справа № 5026/886/2012).
Аналіз змісту наданих суду доказів щодо відступлення права вимоги, у тому числі відповідних реєстрів, підтверджує безперервний перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача, що дає підстави для висновку, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до ОСОБА_1 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. З огляду на вищенаведене, суд констатує, що відповідач не повернула кредитні кошти у строки, передбачені Договором, а тому вимоги позивача є загалом підставовими. Разом із тим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню – у розмірі 8 024,00 грн, оскільки нарахування процентів після спливу строку кредитування 17 листопада 2021 року суперечить законодавству. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором у розмірі 8 024,00 грн, яка складається з: 8 000,00 грн, заборгованість за основним зобов`язанням та 24,00 грн заборгованість за відсотками.
3.2. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволений частково, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 544,07 грн. (8 024,00 * 2 422,40 :
35 725,32).
3.3. Щодо витрат сторін на правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2
ЦПК України).
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною четвертою цієї статті ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року
(справа № 751/3840/15-ц) вказано, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини витрати можуть бути компенсовані лише за умови, що вони були фактично понесені, є необхідними та розумними за обсягом (пункт 79 справи «Ніколова проти Болгарії» від 25 березня 1999 року, заява № 31195/96).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
3.3.1. ТОВ «Коллект Центр» заявило вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. На підтвердження витрат позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» заявку на надання юридичної допомоги № 146 від 01 серпня 2025 року, витяг з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року, згідно якого загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 13 000 грн (а.с. 39 – 45). 
Враховуючи характер та складність справи, обсяг наданих послуг, а також часткове задоволення позову (22,47 % від заявленої суми), суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат позивача на правничу допомогу до 2 919 (дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, пропорційно задоволеним вимогам.
3.3.2. Щодо витрат відповідача на правничу допомогу.
ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чумак І.М. – заявила клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих послуг та ціною позову. Обов`язок доведення обґрунтованості заявлених витрат покладається на сторону, яка їх заявляє.
Суд зазначає, що представник відповідача не надала детального розрахунку витрат із зазначенням конкретних видів та обсягу виконаних робіт, часу, витраченого на їх виконання, та їх вартості. Заявлена сума 6 500,00 грн є очевидно завищеною та підлягає зменшенню з урахуванням того, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, є малозначною та типовою, представник відповідача не з`являлася у судові засідання, а позов задоволено частково, суд вважає обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу у розмірі 1550,80 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 78, 141, 223, 244, 247, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту – задовольнити частково.
2. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102705224 від 18 жовтня 2021 року у розмірі 8 024 (вісім тисяч двадцять чотири) гривні.
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 544 (п`ятсот сорок чотири) гривні 07 копійок.
5. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2 919 (дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 80 копійок – витрат на професійну (правничу) допомогу.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 1 550 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят) гривень 80 копійок – витрат на професійну (правничу) допомогу.
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
8. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
10. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 травня 2026 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ: 44276926, адреса місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець