Справа № 190/15270/25
п/с 2/174/205/2026
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року        м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Ілюшик І.А., 
за участю: секретаря – Троцько О.В.,    
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до Соборного районного суду міста Дніпра з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтувано тим, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 19.04.2025 уклали кредитний договір (оферти) № 19.04.2025-100001990. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 189 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування.
02.05.2025, за ініціативою позичальника, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір, яким між сторонами погоджено про збільшення суми кредиту у розмірі 3 000,00 грн, строком на 176 днів з дати його надання, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування. Сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору становить 8 000,00 грн. 
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 23 200,00 грн, що складається з: тіла кредиту – 8 000,00 грн, процентів – 10 080,00 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 1 120,00 грн, неустойки – 4 000,00 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі. 
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 05.12.2025 справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за підсудністю до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд справи без участі представника ТОВ «Споживчий центр», проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 19.04.2025 ТОВ «Споживчий центр» направило ОСОБА_1 . Пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та яка була підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е356.
Окрім цього, 19.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 підписано Заявку кредитного договору № 19.04.2025-100001990 (кредитної лінії), відповідно до умов якої, ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 189 днів з дати його надання, зі сплатою комісії, пов`язаної з обслуговання кредитної заборгованості, а також сплатою процентів за користування кредитом, без права продовження строку кредитування. Заявка кредитного договору № 19.04.2025-100001990 (кредитної лінії) та Інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 (додаток до кредитного договору № 19.04.2025-100001990 (кредитної лінії) від 19.04.2025) останній підписав одноразовим ідентифікатором Е356, попередньо пройшовши ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (а.с. 41-53, 59, 60).
Також, 02.05.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , за взаємною згодою сторін та ініціативи останнього, було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 19.04.2025-100001990 (оферти) від 19.04.2025, відповідно до умов якої, ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит (другий транш) у розмірі 3 000,00 грн, строком на 176 днів з дати його надання, зі сплатою комісії, пов`язаної з обслуговання кредитної заборгованості, а також сплатою процентів за користування кредитом. Таким чином, загальна сума кредиту по договору № 19.04.2025-100001990 (кредитної лінії) від 19.04.2025, становить 8 000,00 грн (а.с. 54-58).
Перерахування коштів на карту отримувача НОМЕР_1 за договором № 19.04.2025-100001990 в сумі 5 000,00 грн 19.04.2025 та в сумі 3 000,00 грн 02.05.2025, підтверджується квитанціями про зарахування ТОВ «Універсальні платіжні рішення» у відповідності до договору про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 237-1711 від 17.11.2025 (а.с. 21, 22, 31-40, 61). 
Згідно до наданої позивачем Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.04.2025-100001990 від 19.04.2025, заборгованість ОСОБА_1  становить 23 200,00 грн, що складається з: основний борг – 8 000,00 грн; проценти – 10 080,00 грн; комісія за обслуговування – 1 120,00 грн; неустойка – 4 000,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 19.04.2025 по 24.10.2025 (а.с. 23).
За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, я кщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
У п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, в процесі судового розгляду встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 19.04.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 19.04.2025-100001990, а 02.05.2025 між ними укладено додаткову угоду до цього договору та, відповідно до умов яких, останньому надано кредит у загальному розмірі 8 000,00 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає матеріалам справи, не спростований відповідачем, а тому, може бути прийнятий судом до уваги. Сторони в договорах погодили розмір та порядок нарахування і сплати відсотків за користування кредитом. Однак, відповідач умови договору порушив, внаслідок чого виникла заборгованість за підрахунками позивача у розмірі 23 200,00 грн, що складається з: тіла кредиту - 8 000,00 грн, процентів - 10 080,00 грн, комісії за обслуговування - 1 120,00 грн, неустойки - 4 000,00 грн.
Щодо стягнення комісії за обслуговування.
З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості - є нікчемними, а тому, вимога про стягнення з відповідача заборгованості з комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1 120,00 грн, є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки у сумі 4 000,00 грн, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок неустойки. 
З огляду на зазначене, неустойка не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 19.04.2025-100001990 від 19.04.2025 та за додатковою угодою до цього кредитного договору у розмірі 18 080,00 грн, з яких: основний борг – 8 000,00 грн; проценти – 10 080,00 грн. У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн (а.с. 62), тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі  1 887,80 грн. В іншій частині віднести на рахунок позивача.    
Керуючись ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ: 3735683301032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № 19.04.2025-100001990 від 19.04.2025 у розмірі 18 080 грн 00 коп.
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ: 3735683301032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 887,80 грн 00 коп.
В іншій частині – віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя  І.А. Ілюшик