ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 685/939/25
Провадження № 22-ц/820/842/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року в складі судді Бурлаки Г.І.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувало, що 23.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №104081732. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт https://miloan.ua/ та/або відповідний мобільний додаток та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору №104081732 від 23.04.2021 року, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року з ТОВ «Мілоан» та йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. Відповідач не виконував належно свої зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість.
14.09.2021 року згідно з договором факторингу №08Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до позичальників, зокрема і за договором споживчого кредиту №104081732 від 23.04.2021 року. Сума боргу відповідача перед новим кредитором (позивачем) становить 48363,54 грн, з яких: 10289 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36274,54 грн. - заборгованість за відсотками, 1800 грн. - комісія. 
25.07.2025 року позивачем надіслана відповідачу досудова вимога з проханням сплатити кредитну заборгованість за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, однак заборгованість не сплачена відповідачем. 
За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача на його користь 48363,54 грн. заборгованості за договором споживчого кредиту № 104081732 від 23.04.2021 року, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 48363,54 грн. заборгованості за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, а також 2422,40 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Стверджує, що надана електронна копія кредитного договору №104081732 від 23.04.2021 року з додатками, відповідачем та кредитодавцем не підписані. Позикодавець стверджує, що договір підписаний ЕЦП, проте перевіркою зазначеного файлу через систему Центрального засвідчувального органу встановлено відсутність електронних підписів взагалі, тобто, кредитний договір не узгоджений сторонами. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №104081732 від 23.04.2021 року та отримання саме відповідачем зазначених коштів. Наявні в матеріалах справи додатки до договору факторингу абсолютно порожні. На підтвердження переходу права вимоги до боржника позивач не надав суду реєстру боржників, на підставі якого можна було б встановити чи дійсно право вимоги до ОСОБА_1 було включено до реєстру прав вимог, на підставі якого правочину виникло право вимоги у первісного кредитора, у якій сумі перейшло право вимоги від первісного кредитора до позивача. Позивач долучив до договору факторингу форму реєстру, яку слід було заповнювати під час укладення договору факторингу як додатку №1 до нього. Належних доказів використання грошових коштів відповідачем позивач не надав. Розрахунки заборгованості, надані позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, тому не є належними доказами наявності заборгованості. Доказів, які б свідчили про виконання позикодавцем умов з договору по видачі кредитних коштів та доказів перерахунку коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 позивачем не надано, тому позов не підлягає задоволенню. 

У відзиві ТОВ «Діджи фінанс» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити. Вказує, що ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит №104081732, в якій зазначив особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронну адресу, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Відповідач шляхом введення одноразового ідентифікатора прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто, відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Суд першої інстанції врахував договір та договірну природу пролонгації, яка відповідно до ст. 212 ЦК України є відкладальною умовою, і після її настання сторони мають обов`язок виконувати умови договору в оновленому обсязі. На підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками позивачем до позовної заяви долучено відомості про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, яка сформована первісним кредитором ТОВ «Мілоан». Також надано належні документи, які підтверджують факт відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс». 

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №104081732. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт https://miloan.ua/ та/або відповідний мобільний додаток та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором L23423.
ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. 
ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит №104081732 від 24.10.2021 року (далі договір) з ТОВ «Мілоан» строком на 30 днів (до 23.05.2021 року з можливістю пролонгації строку кредитування, передбаченої п.2.3 договору) і ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1800 грн, яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору), проценти за користування кредитом у розмірі 6120 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору), тип процентної ставки за договором – фіксована (п.1.7 договору). 
Відповідно до умов укладеного договору про споживчий кредит відповідач зобов`язаний повернути отриманий кредит, сплатити комісію, відсотки за користування кредитом у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів (Додаток 1 до договору по споживчий кредит). 
Пунктом 2.3 договору про споживчий кредит передбачено пролонгацію строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах, на пільгових умовах - позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику, позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (можливі періоди продовження строку кредитування – 3, 7, 15 дні, максимальна ставка комісії за управління та обслуговування кредиту, відповідно - 3%, 5%, 10%). 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору; пролонгація на стандартних (базових) умовах - позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору.
Викладені обставини підтверджуються змістом договору про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, в якому на першій сторінці у верхньому лівому куті зазначено: «Підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором L23423. Час: 23.04.2021 10:53», Додатком №1 до договору про споживчий кредит (Графік платежів), анкетою-заявою на кредит, платіжним дорученням 27006670 від 23.04.2021 року про перераховані кредитні кошти згідно договору №104081732 на картковий рахунок (номер картки НОМЕР_1 ) в сумі 12000 грн, отримувач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 14.09.2021 року згідно з договором факторингу №08Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до позичальників, зокрема і за договором споживчого кредиту №104081732 від 23.04.2021 року, що підтверджується договором факторингу, Актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягом з Додатку до договору факторингу, платіжними інструкціями. 
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.08.2021 року заборгованість за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 складає 48363,54 грн, з яких: 10289 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36274,54 грн - заборгованість за відсотками, 1800 грн - комісія.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів того, що електронний платіжний засіб 516874*78, на який перераховані 23.04.2021 року кошти в сумі 12000 грн., та номер телефону НОМЕР_3 , за допомогою якого підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором L23423 о 10.23 год 23.04.2021 року, належить не йому, тому у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту, комісією та відсотками за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, яка підлягає стягненню в розмірі 48363,54 грн.
Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом першої інстанції враховано, що анкета-заява від 23.04.2021 року, підписана відповідачем, містить усі істотні умови договору, особисті дані ОСОБА_1 , інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, обробку підписання договору.
Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав прийнятними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.
ОСОБА_1 шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір. 
Відповідно до п. 6.1. кредитного договору №104081732 від 23.04.2021 року, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 
Відповідачу було направлено кредитором електронним повідомленням на номер телефону НОМЕР_4 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року одноразовий ідентифікатор L23423, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору.
Отже, договір про споживчий кредит був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що свідчить про укладення між сторонам кредитного договору №104081732 від 23.04.2021 року, що підтверджує ознайомлення його з умовами договору.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення позивачем факту підписання договору про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 .
Доведеним є факт погодження сторонами істотних умов кредитного договору щодо надання кредиту у розмірі 12000 грн, комісії 1800 грн, яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору), проценти за користування кредитом у розмірі 6120 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору), тип процентної ставки за договором – фіксована (п.1.7 договору). 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.07.2020 року в справі №367/4970/13-ц), заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, процесуальним обов`язком боржника є надання до суду доказів, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором, так і розмір боргу.
Вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018 року, №917/1307/18 від 23.10.2019 року.
Відповідач ОСОБА_1 не подав до суду жодних доказів, які б спростовували факт оформлення на його ім`я платіжної картки (віртуальної чи пластикової) НОМЕР_5 , на який перераховані 23.04.2021 року кошти в сумі 12000 грн. та номер телефону НОМЕР_3 , надання йому можливості розпоряджатися кредитними коштами та отримання ним кредиту і його розміру, та правильності наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором.
В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення №27006670 від 23.04.2021 року, яка є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року. 
Відповідач має доступ до інформації як клієнт банківської установи та не позбавлений був подати первинні бухгалтерські документи на підтвердження своїх доводів щодо неотримання кредитних коштів.
Також, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належно оцінити чи інші докази на спростування наданого банком розрахунку. 
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що умовами договору про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року (п.2.3.1.1, 2.3.1.2) сторони передбачили порядок продовження строку договору, умови та строк нарахування процентів за користування кредитом.
Наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та здійсненої пролонгації.
У справі відсутні будь-які інші дані, які б давали достатні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданих позивачем доказів і правильності нарахованої позивачем суми боргу за цим договором. 
Відтак апеляційний суд констатує доведеність факту користування кредитними коштами відповідачем та наявність у нього боргу за кредитом в сумі 48363,54 грн., а отже, наявність підстав для стягнення цього боргу з відповідача.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 14.09.2021 року згідно договору факторингу №08Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №104081732 від 23.04.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. 
Позивачем додано належні документи, які підтверджують факт відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року, копію договору факторингу №08Т від 14.09.2021 року, копію платіжних інструкцій за договором факторингу №08Т від 14.09.2021 року, акт приймання-передачі реєстру прав вимог від 14 вересня 2021 року до договору факторингу №08Т від 14.09.2021 року, витяг з додатку до договору факторингу №08Т від 14.09.2021 року. 
Отже, надані позивачем докази підтверджують факт переходу прав вимоги за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 року.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 травня 2026 року.

Судді       Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк