ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 р.    м. Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  – адвоката Гінгуляка О. М. на постанову судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Згідно постанови районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 627242, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 29.03.2026 року о 18 год 02 хв. в с. Романківці, пров. Заньковецької керувала транспортним засобом марки «Mercedes Vito», д. н. з. НОМЕР_1 , при цьому не користувалась засобами пасивної безпеки, в ході спілкування із водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, відсторонена від керування транспортним засобом шляхом передачі тверезому водієві. Від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовилась, чим порушила п. 2.5 ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На вказану постанову захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  – адвокатом Гінгуляком О. М., було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях його підзахисної -  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

ЄУНСС: 722/656/26      Головуючий у І інстанції: Суський О. І.
Номер провадження: 33/822/248/26    Головуючий суддя : Давній В. П.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою необґрунтоване судове рішення. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи. 
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 627242 складений з порушенням норм процесуального права. 
Стверджує про те, що його підзахисна не керувала вищевказаним транспортним засобом, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування саме нею т.з. До того ж, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, було встановлено, що дійсно 29.03.2026 року близько 17 год відбулася зупинка вищевказаного ТЗ, яким керувала донька ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , що було підтверджено останньою під час зупинки Т. З., а тому були відсутні підстави для проходження обов`язкового огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 . 
Зазначає, що на вищевказаному відеозаписі, не зафіксовано момент складання: - протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 627242, акту огляду; - направлення на огляд; - вручення протоколу ОСОБА_1 або відмова від його отримання. Свідки, які б підтверджували відмову від отримання протоколу в матеріалах справи відсутні.
В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Гінгуляк О. М. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, при цьому, не повідомили суд про поважність причин їхньої неявки, що у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно приписів ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. 
Аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дотримався. 
Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 627242 від 29.03.2026 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції; поясненнями свідка - поліцейського ВП № 1 (м. Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецький області Продан Б.В. 
Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного. 
Так, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 , може бути лише особа, яка керує транспортним засобом (водій).
Положеннями п. 1. 5 ПДР України встановлено, що водій – це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення є закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.
Отже, факт керування особою транспортним засобом є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому для висновку про наявність складу правопорушення такий факт повинен бути встановлений та доведений доказами.
З наявного в матеріалах справи відеозапису із портативного відеореєстратора працівника патрульної поліції щодо складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 вбачається, що відеозапис розпочинається з того, як транспортний засіб марки «Mercedes Vito», д. н. з. НОМЕР_1 , іде назустріч поліцейському автомобілю, наступне, що видно, що до вищевказаного ОСОБА_3 підходять поліцейські і на водійському сидінні сидить донька ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , яка стверджує, що вона ОСОБА_4 , а сама ОСОБА_1 сидить на місці позаду водія (ліворуч) на пасажирському сидінні, при цьому остання стверджує поліцейському, що не керувала транспортним засобом. При цьому, працівники поліції, не зазначивши суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обставин, які давали їм підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, одразу запропонували останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Drager».
Зазначені обставини були підтверджені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як в суді першої інстанції, так і в поданій апеляційній скарзі. 
Сторона захисту в поданій апеляційній скарзі звертав увагу суду на те, що огляд на стан сп`яніння законодавство пов`язує виключно з фактом зупинки транспортного засобу. Знаходження особи на місці позаду водія (ліворуч) на пасажирському сидінні, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього, апеляційним судом із вищевказаних відеозаписів було встановлено, що на них відсутня фіксація складання даних матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема заповнення: - постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; - акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; - протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 627242 від 29.03.2026 року. 
Апеляційний суд, звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 29.03.2026 року о 18 год 02 хв. в с. Романківці, пров. Заньковецької транспортним засобом марки «Mercedes Vito», д. н. з. НОМЕР_1 .
До того ж суд, з власної ініціативи, дійшов висновку про необхідність допиту у якості свідків поліцейського, який складав протокол – ОСОБА_5 та черговий патруль, та допитав останніх, що є неприпустимим, оскільки суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду (справа № 489/4827/16-а) свідчення інспектора поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі про порушення ПДР, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.
Відеозапис, долучений до матеріалів справи, не містить докази керування ОСОБА_1 Т.З.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що факт керування докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доведений, а тому вона не може бути суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оскільки безпосередньо уповноваженою особою не було встановлено сам факт керування особою транспортним засобом до його зупинки, подальша вимога інспектора поліції до даної особи пройти огляд на стан сп`яніння, носить неправомірний характер.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівником патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушенні вимоги КУпАП та Інструкції, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини докази керування ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим, постанова суду про притягнення останньої до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Керуючись ст.ст. 130, 294 КУпАП, Чернівецький апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 – адвоката Гінгуляка О. М. - задовольнити.
Постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя
Чернівецького апеляційного суду     В. П. Давній